“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
Sok ember élt - él - és fog is élni ezen a Földön, de nem mind manipulálható és nem mindenkivel lehet akármilyen játékot űzni. Voltak a világban olyan emberek, akikkel nem lehetett egy könnyen boldogulni és nekem is beletört már a bicskám egy-két keményebb alakba, akikkel nem tudtam kellő eredményt elérni. Ilyen volt Qadir is, ahogy sajnos egyszer még Prue is túl járt az eszemen. Szerencsére ezek a ritka kivételek és az esetek túlnyomó többségében én nyertem a harcokat. Szerencsésnek mondhattam magam, hogy egy olyan párom van, mint Elinor, hiszen ő jól kezelhető volt, könnyen megvezethető és labilis lelki állapota és múltja miatt könnyen kordában lehetett tartani, az utóbbi időkben pedig újra házhoz, illetve lábhoz volt kötve és ha majd megszületnek az ikreink, akkor még inkább könnyebb dolgom lesz a kezelésével és a röghöz kötésével, ugyanis az újszülöttek miatt kénytelen lesz a lehető legtöbb idejét itthon tölteni a babákkal, én pedig az idő alatt szépen elvághatom a kapcsolatait a környezetétől és megfoszthatom a külvilághoz kötő tényezőktől az állásai kivételéve. Aztán idővel segítek neki új kapcsolatokat kiépíteni, de olyan emberekkel, akik hozzám közelállóak. Már nem volt sok hátra a szülésig, így nekünk is gondolkodnunk kellett miként teremtsünk megfelelő környezetet a házban a gyerekeknek. Kiválasztottam egy szobát, ami méretben és elosztásában is volt olyan kedvező, hogy mi is és a babák, illetve később már kisgyerekek is kényelmesen ellegyünk benne, csak egy kis átalakítás kell majd, mint pl.: Rácsok az ablakokra és a gyermekbiztos berendezések. Ez viszont már Elinor asztala volt, így kocsiba ültünk, hogy beutazzunk egy üzletbe, ahol meg tudunk venni minden bútort és ruhát, felszerelést, kiegészítőt meg egyebeket, amikre a jövőben szükségünk lehet majd. Természetesen csakis a legjobbakat. Hagytam, hogy Elinor válasszon üzletet, de ügyeltem rá, hogy olyan üzlet legyen azért, hogy ne kelljen később máshová is menni, hanem mindent egy helyen meg tudjunk venni. Lehetőleg egy, max két helyre kelljen menni. Nyilván ő tudja mi kell és milyen minőségben, de azért fogom nézni az árakat, mert nem szeretném, ha olcsó, gagyi, vagy középkategóriás vacakok lennének. Ha már veszünk, akkor valami jó drágát vegyünk, jó minőséget. Nem szeretném, ha a leendő gyerekeim úgy éreznék a leárazáson vettük nekik a piacon. Leparkoltam a kocsit és kézen fogva indultunk meg az üzletbe vásárolni. - Na mivel kezdjük? A bútorrészlegen, vagy előbb a babakocsi, babaruha? - kérdeztem mosolyogva.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Aug. 04 2024, 09:03
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
Az elmúlt napokban igyekeztem a lehető legtöbbet Gleeson mellett lenni, mert bár valamennyire sikerült túl jutnom a színházban történteken, de azért annyira még nem szedtem össze magam, hogy nélküle is bóklásszak. Na meg persze jól is esik az, hogy ennyire gondoskodó, minden egyes kétség el múlt belőlem, amit vele kapcsolatosan éreztem. Biztos vagyok abban, hogy sokkal fontosabb neki az, hogy családként boldogok legyünk, mint az, hogy továbbra is folytassa azt az életét, ami nekem nem tetszett. Képes vagyok arra, hogy most már rendesen magunk mögött hagyjuk a múltunknak azt a részét, ami olyan rossz volt a számomra, és egyáltalán nem kételkedek már abban, hogy Ő igenis jó ember, aki valami miatt csak rossz útra tévedt. Én nem vagyok olyan, mint a volt barátnője, akit megölt. Én szeretem Őt és sosem akarnám elhagyni, ahogyan neki is sokkal fontosabb vagyok, mint eddig bárki más. Ha újra kezdhetném az egészet, akkor is mindent ugyanígy csinálnék, mert egyetlen pillanatig sem bántam meg azt, hogy hagytam, hogy ennyire komollyá változzon a kapcsolatunk. A rengeteg csalódásaim után, most már elhiszem, hogy igenis lehet engem szeretni önmagamért, és, hogy nem minden férfi egyforma, csak időre volt szükségem ahhoz, hogy megtaláljam azt, akit a sors nekem szánt. És milyen jól jártam. Azt hiszem, hogy még soha nem éreztem magam ennyire boldognak, hisz látszólag már mindenem meg van ami ahhoz kell, hogy az életem teljes legyen. A Gleeson kezét megfogva, büszkén követem Őt az üzlet bejárata felé, közben meg érzem, hogy az izgatottság mennyire a hatalmába kerít. Régen is mindig imádtam baba ruhákat nézegetni, és mindig elképzeltem azt, hogy milyen lenne a gyerekem, ha valaha is lenne, gondolkodtam azon, hogy hogyan nevezném el, most meg ez az ábránd valóságossá változik. Most már azért nézhetjük a ruhákat, mert valóban lesz kisbabám, ráadásul kettő is. Ennél többet azt hiszem, hogy már nem is kívánhatnék. - Előbb szerintem a kisággyal. Aztán szükség lesz pelenkázóra is, meg vehetnénk egy hintaszéket, mert ha lesz jó sok tejem, akkor sokkal könnyebb lesz onnan megetetni őket. - szeretnék mindent egyszerre beszerezni, de tudom, hogy alaposan szét kell néznünk és jó lenne, ha mindent ma sikerülne is beszerelnünk egyszerre. Így hát megpillantva a bútor részleget be is lépek oda, egyből a kiságyakat megcélozva. - Mit szólsz ehhez? Még pelenkázó is van hozzá, így nem kell külön költenünk arra is, Ráadásul elég jó árban van. - mosolygok felé lelkesen, de azért tovább nézelődök. - Ez is nagyon szép. - sóhajtok és még tovább nézelődök, de egyszerűen mindegyik annyira tetszik, hogy képtelenség vállogatni. Azt hiszem, hogy így hosszúra fog nyúlni a vásárlásunk.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Hétf. Aug. 05 2024, 19:55
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
Olybá tűnt teljesen sínen van az életünk és újra minden a legnagyobb rendben, mint annak idején, mielőtt még gondjaink lettek volna és kiderült volna milyen ember is vagyok valójában. Pedig semmit sem változtam, az életem ugyanúgy folytatom, csak sokkal óvatosabb vagyok és Elinort is jobban fogom. Csupán csak kifinomultabb lettem, de jobb ember nem. Jobban odafigyelek már arra, hogy mit és hogy teszek és mondok. Eddig is így tettem, de volt egy-két alkalom, amikor hagytam, hogy az indulataim vezéreljenek és elkapkodtam dolgokat. Ezt a hibát ma már nem követem el. A bevásárló körút alatt azt hittem minden gördülékenyen fog menni, de rájöttem, hogy mégsem. Sajnos Elinorral nem egyezett az ízlésünk, vagy épp a nívónk. Tudtam jól, hogy ő sosem volt olyan nagyvilági, mint én, éppen ezért sem mondtam semmi rosszat, egyszerűen csak lesajnáló, lenéző pillantást vetettem az általa választott bútorokra, majd tovább mentem és kerestem valami nívósabbat, ami méltóbb a nevemhez. Egy rózsaszín, gurulós ágyikó mellett álltam meg, ami hasonlított valami mesebeli hintóra. Nem volt olcsó, de a pénz az nekem sosem volt gond. Millióim voltak és még lesznek is, nem fogjuk megérezni, ha többet költünk, mint az átlag emberek. - Ez sokkal szebb, nem? Majd úgy érzi magát benne a kislányunk, mint valami mesebeli hercegnő. Veszünk üveg cipőt is neki majd - mosolyogtam. A másik ágy felé mutattam, mely szürkés, barnás volt. A szürke a kedvenc színem úgyis. - És ez a fiúnknak? Elegáns és látszik rajta, hogy nagy jövő előtt áll. Talán még kiderül, hogy kis ügyvéd palánta - mosolyogtam. - Mennyivel jobban néznek ki, mint a másikok. Azok olyan... egyszerűek. Mintha egy Tescos eladó nappalijába lennének tervezve. Nem kéne leadnunk a szintünkből, nem gondolod? - kérdeztem és zsebre tettem a kezeim. Oké, talán kicsit szigorú voltam, de nem akartam sem köntörfalazni, sem hazudni neki. Jó, ha tudjuk, hogy melyikünknek mi az igénye és bár rosszul vagyok a gondolattól is, de a békés megbeszélés érdekében hajlandó lennék keresni valami középkategóriásat is, ha minden áron tiltakozna a luxus cikkek ellen, de azt szóba sem jöhet, amit ő nézett ki. Ócska és ronda.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Csüt. Aug. 08 2024, 14:44
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
A lelkesedésem végig kitart, amig a kicsi ágyak között nézelődök, és igyekszem a rengeteg lehetőség közül olyanokra fókuszálni, amelyek nem csak árban megfelelőek, de az egyszerű, ízléses stílusomat is jellemzik. Kettőt is mutatok meg ilyent Gleesonnak, amelyek szerintem írtó cukik, és lelki szemeim előtt látom is már benne a békésen szundikáló gyerekeinket. Az árát természetesen nem azért nézem, mert ne tudnám, hogy igazából bármelyiket megengedhetnénk magunknak, még csak azért sem mert sajnálnám a gyerekeimtől, csak valahogy mindig sokkal jobban szeretem beosztani a pénzt, mint a férjem. Na meg feleslegesnek tartom sokat költeni ezekre a kellékekre, hisz egy-két év múlva úgyis másmilyen ágyra lesz majd szükség. Bár látom a Gleeson arcán, hogy nem teljesen ért egyet velem, amit egy sóhajjal palástolok, de azért érdeklődve követem, mert mivel a kettőnk gyerekeiről van szó, így természetesen az Ő véleményére is kíváncsi vagyok. Még akkor is, ha az a kettő, amit kinéztem igazából annyira elbűvöltek, hogy szinte biztos vagyok abban, hogy nehéz lesz elengednem a témát. És bár tetszik az, amelyikre rá mutat, tényleg csodálatosan érezhetné benne magát a kislányunk, de legalább a háromszoros ára van... - Nem is tudom... ez túl kihívó, nem? - pislogok felé egy párat, de megbántani nagyon nem szeretném. Persze szép, azt nem is vitatnám, de valaki más gyerekének. Nem akarom az enyémeket arra nevelni, hogy a pénzt és hatalmat keressék mindig. Persze Gleeson hozzá van szokva ehhez, valamennyire én is megtanultam alkalmazkodni, de akkor is. A fiúnak választott pedig még annyira sem tetszik, mint az előző, ezért megvonom a vállam, mert még mindig tartok attól, hogy megsértődik rám. Azt hiszem, hogy hosszú vásárlásunk lesz így... - Gleeson... Ők kisbabák lesznek. Szóval valószínűleg mire felnőnek már úgysem fogja érdekelni Őket, hogy baba korukban milyen ágyban aludtak. Az, amit az előbb mutattam, azért is lenne sokkal jobb, mert spórolunk is vele, megy minden színhez és nem foglal el olyan sok helyet, mint ezek... - próbálom kész érvek alá támasztani a döntéseink közti külömbséget és nem tagadom, hogy egy kicsit meglepnek a következő szavai, olyannyira, hogy egy ideig csak pislogni vagyok rájuk képes. - A szintünkből? Mi ez a versengés nálad? És kinél akarsz jobb lenni? - sosem értettem igazából, hogy miért ilyen fontos számára az ilyen hatalmas luxus, hisz a sírba senki nem visz majd magával semmit. Persze nem baj, ha az embernek kicsivel több van, de a jövőnkre is gondolnunk kéne, hisz ki tudja az mit tartogat a számunkra. Bármikor fordulhat egyet bármi, és hírtelen maradhatunk semmi nélkül. Egy rossz lépés is elég ehhez, épp ezért is mindig jobban szerettem a pénzre vigyázni és spórolgatni azt, amig van miből. - Nekem azok, amiket mutattam jobban tetszenek. - makacsolom meg magam, már csak az előbbi kijelentése miatt is. Na meg a terhességgel járó hormonok is rá segítenek arra, hogy durcizásba kezdjek. De tényleg megbántott. Olyan, mintha azt mondta volna, hogy nincs ízlésem és nem értek ehhez. - Talán haza is mehetnél és bízd rám a vásárlást. Nem akarok ezen veszekedni veled. - teszem még hozzá és vissza is sétálok a másik két választottamhoz, amelyekből nem fogok engedni.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Csüt. Aug. 08 2024, 21:02
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
Valahol éreztem, hogy Elinor nem fog egyet érteni velem, de egy próbát mindenképp megért. Igazam is lett, nem volt elragadtatva attól, amit szerettem volna, bár őszintén nem értem miért kell ennyit rugóznia rajta. Egyszerűen csak bólintson rá, pont, ahogy neveltem őt. Mást nem kéne tennie, csak egyet érteni velem, de láthatóan még mindig nem szokta meg minden téren, de majd bele nevelem. - A házunk is kihívó, most akkor adjam el és költözzünk albérletbe? - kérdeztem epésen, mert úgy éreztem kábé ez a mondandója lényege. Mit zavarja, hogy kihívó? Megérdemeljük és a gyerekeink is. - De miért akarsz spórolni, mikor annyi pénzünk van, hogy alig fogy? - kérdeztem értetlenül. - Elköltesz ötszáz dollárt, két óra múlva hozok neked ezerötszázat - sarkítottam le kicsit, de annyira nem állt távol a valóságtól. - Miért foglalkoztat? Nem árú feltöltők vagyunk, hogy kuporgatnod kelljen. De még, ha a gyerekek nagyobb korukra nem is fognak emlékezni a bölcsőjükre, neked nem fontos a tudat, hogy miben feküdnek? Vagy mi lesz, ha ruházni kell? Veszel a turkálóban, vagy a kínaiban? Vagy lesznek toprongyosak? - kérdeztem undorodva és hányingerem is lett. Már-már öklendeztem. - Ne légy már ilyen. Meg kell adni a módját, nekünk mégis csak van egy nívónk. De azt sem értettem mit kell kiakadnia azon, hogy a szint. Igen, van egy szintünk. Ezt eddig nem tudta? - Azt ne mondd, hogy ezt eddig nem vetted észre. Miért, te minek tartod magad? Ne bosszants, életem. Persze, hogy a szintünkből. Azért mi nem átlagos emberek vagyunk. Ne vegyél minket egy kalap alá a minimálbéres senkikkel és a kuporgató gyári munkásokkal. Azért hozzájuk képest mi nem sima polgárok vagyunk. Mintha mi lennénk az Audi és egy vacak Volkwagen golfhoz hasonlítanál minket. Azért ne már. Nem azt mondom, hogy verseny, de nem akarhatsz úgy élni, mint egy szövőnő a középkorban. Nézz már magadra és nézz már rám. Aztán menj az ablakhoz és nézz ki. Szerinted mi kik vagyunk hozzájuk képest. Ne nézzen már ki úgy a babaszoba, mintha egy pultosnő albérlete lenne... - morogtam, mert hát azért gondolkozzon már el. - Mi az, hogy kinél? Mindenkinél. Nem tűnt fel, hogy mi a lakosság túlnyomó részénél jobbak vagyunk? Vagy te közönségesnek érzed magad? - képedtem el. - Nekem meg ezek. Valahogy dönteni kéne... - mondtam, de Elinor szavai után megdermedtem és döbbenten néztem, amint elsétál. Hamar kaptam magam és a meglepettségtől enyhén tántorogva utána mentem sietős léptekkel. - Mi? Miket beszélsz? Elinor, ezt nem mondhattad komolyan! Nem veszekszem és nem megyek haza. Akkor válasszunk mást. Nem ezeket és nem is azokat, amiket kinéztem. Akkor próbáljunk meg kiegyezni. Ők az én gyerekeim is, nem csak a tieid, nem döntetsz egyedül. Akkor... akkor nézzünk olyat, ami a két ár közé esik. Ezeknek az árai és az én általam kinézett termékek árai között van közép úton. Mit szólsz? - ajánlottam neki némi kompromisszumot.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Pént. Aug. 09 2024, 12:52
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
Talán nem is az lep meg igazán, hogy van valami, amiben nem értünk egyet, hanem sokkal inkább a kirohanása, amit nem igazán tudok hová tenni. Nem újdonság az a számomra persze, hogy szereti azt a luxus életét, amit él, és, hogy mindig mindenből a legjobbat akarja, de kicsit mégis azt gondolom, hogy most túlzásba esett. Természetesen én is szeretnék mindent megadni a gyerekinknek, de arra semmiképp sem szeretném Őket nevelni, hogy majd lenézőek legyenek azokkal, akik esetleg mindennap küzdenek a megélhetésükért. Hírtelen azt érzem, hogy a gyerekneveléssel is lesznek majd problémáink, mert az egyértelmű, hogy annak ellenére, hogy egész jól működünk együtt, de egyes dolgokat más szemmel nézünk. - Te is tudod, hogy nem erre gondoltam... De egyébként, ha eladnád sem ijednék meg az albérlettől. Amig nem költöztem hozzád abban éltem, ha elfelejtetted volna. - emlékeztetem, csakhogy ne felejtse el, hogy nem a felső tízezerből választotta magának a feleséget. Persze anyagilag nem volt nekem sem gondom, megtehettem volna, hogy veszek egy kisebb házat magamnak, de akkoriban még nem volt tervemben az, hogy végleg itt maradok. Vagyis nem tudtam pontosan, hogy mit szeretnék. - Azért, mert sosem tudhatjuk, hogy mit hoz a holnap. Ma megteheted ezt, de mi van, ha egy nap majd nem? Tudod te, hogy hányan estek le az ilyen magas lóról, amilyen Te is ülsz? - igyekszem nem túl hangosan reagálni a szavaira, de még így is magunkra vonjuk a mellettünk elhaladó emberek figyelmét. Komolyan olyan ez, mint valami rossz vicc. Nem jön, hogy elhigyem mindazt, amiket mond. - Na és mi van akkor, ha el viszem Őket egy turkálóba? Sőt... én is velük együtt onnan öltözök. Vagy talán az már sértené a közérzeted? Talán ha egy olyan nő lennék, aki a kínaiból öltözik, akkor nem vettél volna feleségül? Engem szeretsz, vagy a ruháimat rajtam? - miközben beszélek még végig is mutatok magamon, és akarom, hogy lássa rajtam, hogy megbántott. Hiszen szerintem mindegy, hogy mibe lesznek öltözve a gyerekeink, vagy épp hogyan néznek ki, miben alszanak... a lényeg, hogy egészségesek legyenek. Összeszűkült szemöldökkel, már-már felháborodva hallgatom tovább. Mi az, hogy van egy "nívónk?" Neki lehet van... nekem nincs. Számomra minden ember egyenlő, nem is értem, hogy hogyan tud ilyen lekezelően beszélni azokról, akik sorsa egy kicsit nehezebb. - Én ezt egyszerűen nem hiszem el! Miért vagy ilyen lenéző? Egy gyári munkás is épp olyan hús-vér ember mint Te vagy Én. A lakásunkat meg úgy rendezzük be ahogyan akarjuk, ha meg a vendégeink azt nézik, hogy elég nívósak vagyunk-e akkor lehet meg kéne vállogatnod a társaságodat. Komolyan, Gleeson... ne viselkedj így. - úgy feldühített, hogy komolyan megfordul a fejemben, hogy már csak azért is vásároljak magamnak valamit egy turkálóból, hogy legyen amiért mérgelődjön. - Én nem vagyok semmitől sem külömb bárki másnál. Ezt vésd az eszedbe! Nem azért tanultam és szereztem magamnak jó állásokat, hogy utána felvágja a pénzemmel. És főleg nem azért mentem hozzád feleségül.. - oké, azt tudom, hogy nem gondol arra, hogy a pénzéért lennék mellette, de annyira felmérgesített, hogy már nem is tudom miket beszélek. Mivel úgy tűnik, hogy sehogy sem sikerül megegyeznünk, így csak faképnél hagyva megyek vissza a korábbi helyemhez, hogy Ő menjen csak nyugodtan haza, mert nekem ebből a beszélgetésből elegem van.Bármennyire is haragszom, azért mégis csak jól esik, hogy utánam jön, és végig hallgatva Őt bólintok. Végtére is nem hozhatok semmilyen döntést egyedül a közös gyerekeinkkel kapcsolatban. - Rendben. De akkor ne kritizálj többet! - még fenyegetően a mutató ujjam is felé emelem, majd tovább megyek a sorok között és igyekszem olyanokat kiszúrni, ami a két ár között van. - Nézd csak... ez nagyon aranyos. És van belőle két egyforma is... Remélem elég nívós a számodra. - mutatom is meg azt, amelyik szintén elnyerte a tetszésem, és bár nem akarok vele veszekedni, de azért szeretném, ha érezné, hogy a sértődöttségem még mindig tart. Ha meg ez sem tetszik számára... akkor nem tudom mi lesz. De azt a másik kettőt, amit választott biztosan nem vesszük meg!
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Pént. Aug. 09 2024, 15:40
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
Nem szoktam felejteni. Pontosan emlékszem, hogy Elinor honnan indult, de leginkább az érdekelt hová jutott és hová emelhetném még inkább fel, hogy az én helyemhez is felérjen és egyben még inkább növelje a fényemet. Még is csak mellettem mutatkozik, velem él, nem lehet akárki. Neki is egyre többnek kell lennie és egyre mutatósabbnak. Nem ragadhat meg az albérletis múltjában. - Ne viccelj már - csóváltam a fejem hitetlenül. Miért, holnap miért ne tehetném meg? A vállalkozásom támadhatatlan és biztos pont, a nevem tiszta, az a kis folt is már ki lett tisztítva, ami esett rajta, a pénzem pedig érinthetetlen és több felé van osztva, tárolva. Mégis mi történhetne? De ha még is kár érne, meg vannak a forrásaim, hogy ismét pénzhez jussak és összekapjam magam. - Te is tudod, hogy ez nem így van. - Még ha le is estek egyesek az ominózus lóról, én nem fogok. Stabilan ülök a nyeregben. Még a szó is bennem akadt - pedig olyan nagyon ritkán történik, - mikor Elinor a turkálóról és a közérzetemről kezdett beszélni. Hogy sértené-e? Nem is kicsit. Lehet naiv volt, de ismert. Pontosan tudta, mik a gyenge pontjaim és úgy tűnt élt is velük. Felháborító volt, hogy így beszélt velem és még a gondolata is undorító volt, hogy használt ruhákban, vagy kopott holmikban álljon elém, mint valami semmit mondó közember. - Persze, hogy téged szeretlek, de azért ez nem azt jelenti, hogy igénytelen legyél - feleltem és ez nem is volt teljesen hazugság. Végülis őt szerettem, de attól még voltak elvárásaim vele szemben, ahogy neki is voltak velem szemben. - Miért lenne ugyan olyan? Lehet, hogy ember, de nem ér annyit. Vagy szerinted én is olyan pótolható vagyok, mint egy jegyszedő? Az ő munkáját bárki meg tudja csinálni, csak oda áll és megnézi van-e bérlet, vagy jegy. Vagy elveszi azt a 3 dolcsit a moziban és ad érte egy jegyet. Egy majom is képes rá. De az én munkámra nem alkalmas akárki. És a tidére sem. Vagy próbáld ki. Állíts meg valakit az utcán és ültesd be egy hétre a székedbe a múzeumba és meglátjuk mire viszi. Egy üdítő palackozó sort még az általános iskolából kibukottak is meg tudja tanulni, de a jogot nem, ahogy múzeumigazgatást sem. Nem vagyunk egyformák. Mi nem vagyunk könnyen pótolhatóak, mint ők. Útásónak bárki mehet. Éppen ezért, mondom, amit mondok. Mi mindig többet fogunk érni és mindig pótolhatatlanok leszünk. Ellenben velük. Ezt miért olyan nehéz elfogadni? A mi életünk többet ér és ezt el kell tudni fogadni és büszkének lenni rá. Mikor megpróbált lerázni, nem hagytam magam és utána mentem, hogy mégis csak egyezünk ki valami bútorban. - Rendben - egyeztem bele, hogy nem fogok kritikát mondani, de inkább csak rá hagytam. Ezt nem ígérhetem meg neki. Tovább mentünk, de mikor megmutatta az újabb választását, hiába tetszett árban és volt valamivel mutatósabb, mint, amiket először nézett, nem értettem mit látok. Tetszett, csak nem tudtam mi micsoda. - De mi ez? - kérdeztem elképedve. - És mi az a három barna sor ott? Fonott kalács? - léptem oda, hogy megfogdossam és megnézzem mi az. - De várj, a matrac alatt is van - guggoltam le és vettem szemügyre. - Ezek plüss babapiskóták? Vagy valami ujjak? Úgy néz ki, mint valami hatalmas giliszta horda, vagy valami fura fonott kalács? És mi az a fehér valami? Valami lehunyt szemű felhő? Az a párna rajta? - kérdeztem felállva és megfogdostam azt a plüsst, vagy mit.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Szomb. Aug. 10 2024, 07:08
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
Még mindig teljesen ledöbbenve és értetlenül nézem a férfit, akihez hozzá mentem feleségül, és egyszerűen nem értem, hogy miről beszél. Vagyis épp az a baj hogy nagyon is értem, csak valahogy nem jön, hogy elhiggyem a szavait. Olyan lekezelően beszél az átlag emberekről, hogy az már rendesen nekem fáj. Kedvem lenne magára hagyni és este előtt haza sem menni, hogy gondolkodjon el mindazon a sok hülyeségen, amiket mond, De sajnos még mindig bennem van a múltkor történt rablás, ami a színházban történt, és bár egész jól feloldódtam azóta, de sokkal óvatosabb vagyok, és igyekszem legalább addig, amíg megszületnek az ikrek, nem járkálni egyedül, ha nem muszáj, mert nem szeretném megadni annak az esélyét, hogy bármi bajuk is történjen miattam. Attól eltekintve még nem tetszik ez a stílus, amit Gleeson képvisel. Azt hiszi, hogy az egész Univerzum belőle áll. Nagyokat sóhajtva és fújtatva könyvelem el magamban, hogy nem valószínű, hogy eljutott a tudatáig mindaz, amit mondani akartam, neki szent meggyőződése, hogy attól valaki, mert feneketlen végű bankszámlája van. Egy pillanatra úgy látom rajta, mintha egy másik emberré változna, akiből hiányzik az emberség. Észrevétlenül rázom meg enyhén a fejem, hogy eltereljem a rossz gondolataimat, hiszen megváltozott... már egyáltalán nem olyan szívtelen. Mert nem lehet az, igaz? Hozzám végtére is jó... másokhoz is az kelllennie. - Mert az, aki turkálóból öltözik szerinted igénytelen? - felvonom a szemöldökömet az újabb undorító megjegyzése miatt, és egyre jobban fontolgatom, hogy megleckéztetem. Nem az én stílusom az emberek bántása vagy a bosszú állás, nem is ilyen célból akarnám kipróbálni, hogy mit csinálna, ha mégis turkálóba mennék. Egyszerűen csak kíváncsi vagyok, hogy mennyivel nézne rám más szemekkel. - Ha most fogom magam és el megyek vásárolni a turkálóba mit teszel? Elhagysz, mert nem vagyok elég igényes hozzád? - tudtam, hogy szereti, ha mindketten egyformán adunk magunkra, de soha nem jutott még eszembe az, hogy mi történne, ha néha hagynám egy kicsit elengedni magam, és a divat helyett a kényelmet választanám inkább. Talán úgy szégyellne és el sem indulna velem az úton? Vagy nem értem, hogy miért az a fontos, hogy ki mibe van öltözve. Aztán tovább mondja a számomra igencsak megdöbbentő szavait, és azon gondolkodok közben, hogy vajon Ő tényleg el is hiszi-e azokat, vagy csak a nagyzolás mondtja ki belőle? Az nem lehet, hogy ennyire ne értékelje a két kezi munkás emberek életét. - Hallgas, kérlek... Én ezt nem hiszem el... - a hajamba túrok mindenféle mutrát vágva, és azt érzem, hogy mindegy lesz mit mondok, úgysem tudom jobb belátásra bírni. - Azt jobb, ha tudod, hogy mindenki pótolható! Te is! Soha többet ne merj nekem így beszélni azokról az emberekről, akik mindennap a megélhetésükért küzdenek! - fenyegetően emelem felé a mutatóujjam és úgy hagyom magára. Nem csak azért mert feleslegesnek tartom ezen vitázni, hanem azért is, mert képtelenésg vele így vásárolni. Nem fogok mindenféle kicicomázott hülyeséget meg venni csak azért, mert az elég nívós a számára. Engem a kényelem érdekel jobban és nem a hencegés a pénzünkkel. Egyszerűen hihetetlen, komolyan. Egyértelműen nem hagyja magát, hisz utánam jön, de mivel azt látom rajta, hogy képes kompromisszumot kötni, így úgy érzem, hogy megpróbálhatnánk újra, hátha akad egy olyan ágy, ami mindkettőnk tetszésének és igényének megfelelő. Így választottam ki egy másik tipusú kiságyat, és szinte már felkészülve egy újabb vitára figyelem a Gleeson arcát és próbálom megfejteni, hogy mire gondolhat. Látva az értetlenségét, amjd hallva a szavait, kénytelen vagyok hangosan felneveni, mert valahol aranyosnak találom, hogy ennyire foglma sincs arról, hogy mi miaz. - Fonott kalács? Plüss babapiskóta? - még mindig nevetek miközben a saját szavait ismétlem meg, komoly erőfeszítésembe kerül, hogy össze tudjam szedni magam. - Az a rácsvédő. Tudod a gyerekek nem úgy születnek, hogy rögtön reflexből tudják, hogy álmukban nem szabad sokat mocorogniuk. Mindent csak lassan tanulnak meg, miközben felfedezik a világot. Az azért van, hogy ne üssék meg magukat. - magyarázom végül, és bár a sértettség még mindig bennem van az iménti párbeszédeink miatt, de attól jól szórakozok a szavain. - Párna? Milyen párna? Gleeson.. az újszülötteket nem szabad párnára fektetni. Eszedbe ne jusson azt párnának használni! - figyelmeztetem, majd a kezembe veszem azt a cuki felhő formájú, puha valamit, hogy megnézhessem jobban. - Ez inkább egy ilyen kis plüss felhő. Hát nem aranyos? - lelkendezek és egyre jobban várom a pillanatot, hogy a karomba tarthassam a kicsiket. Már nem kell sokat várnunk addig. - Akkor ezt megvesszük? - rakom vissza a plüssöt a helyére, majd bizakodva abban, hogy nem köt bele többet semmiben figyelem a férjem. - Még szükségünk lesz hintára, etető székre, pelenkázóra. Majd kellenek cumisüvegek, cumik, pelenka, babakocsi és menet közben még gondolkodok. - olyan izgatott vagyok, hogy hírtelen eszembe sem jut semmi, pedig otthon direkt ki írtam valahová. Vajon minden más kiválasztásánál is ennyit fog kötekedni? Jobb lenne, ha inkább rám bízná ezt a feladatot. - Amúgy arra gondoltam, hogy majd egy kicsit később, mikor a gyerekek nőnek, az udvarunkra csináltathatnánk nekik egy játszóteret. - mosolygok felé egy kicsit jobb kedvel, de ez még mindig nem jelenti azt, hogy elfelejtettem volna a korábbi stílusát, ami nem tetszett nekem. Erről még egészen biztos, hogy beszélni fogok vele, ha haza érünk.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Szomb. Aug. 10 2024, 11:17
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
Volt egy olyan oldalam, amit alapvetően csak azért mutattam az emberek - főleg Elinor - felé, hogy egy idilli, tökéletes képet fessek magamról és egy olyan közös jövőt, amiről sok ember álmodozik, de volt egy olyan oldalam is, ami az emberségtől mentes sötét űr volt. Ez az oldalam ritkán mutatkozott meg, hisz igyekeztem leplezni, hogy az emberek ne tudjanak róla, hogy képes legyek megvezetni őket és egy olyan imidzset mutatni magamról, amit szeretni, elismerni és irigyelni lehet, mégis néha megmutatkozott az igazi valóm. Az igazi valóm, ami sötét, embertelen, aljas, lenéző és gyilkos. Mindig ügyeltem rá, hogy keveset mutassak ebből és hamar újra felvegyem az álarcot, ami elfedi azt az oldalam és a hamis képet festi, amivel ismét az ujjaim köré csavarom az embereket. - Tán szerinted nem igénytelen megvenni és felvenni mások használt ruháit? Ennyi erővel kivehetnéd a kukából mások félig megevett hamburgerét és megehetnéd... - morogtam. - Nem hagylak el, ennyire sekélyes nem vagyok, de az is biztos, hogy az első adandó alkalommal a kandallóba dobálom, amiket vettél és a kesztyűt is, amivel megfogtam a ruhákat. Nem tudhatod kinn volt előtte. Nem azt várom tőled, hogy minden nap a Dior legújabb kollekcióiban jelenj meg velem az utcán, de azért ne holmi használtan vett farmerban, ami előtte ki tudja kié volt. A bomba talán akkor robbant igazán, amikor az átlag munkás osztályt kezdtem el szapulni. Még engem is megdöbbentett, hogy Elinor milyen határozottan és fenyegetően lépett fel ellenem. Őszintén meglepett és egy rövid ideig megszólalni sem tudtam. Biztosan csak viccel. Ezeket ő sem gondolhatja komolyan. Miért zavarja a lenézésem? Ő miért nem teszi? De a legfájóbb és legbosszantóbb megjegyzése az volt, hogy engem is pótolhatónak tart. Ez kész elmebaj!!! És most fogja magát és magamra hagy. Na még mit nem! Bár rendkívül dühös voltam és fortyogtam, mégsem hagytam magam lerázni és úgy voltam vele, hogy fogom magam és nem hagyom magam lerázni és leírni. Nem vásárolhat meg mindent, amit gondol - nélkülem és azt sem szeretném, ha nyeregben érezné magát. Nem ő nyerte meg a vitát köztünk. Hátha tudunk kompromisszumot kötni. Sok dolgot nem fogtam fel abból, amit mesélt nekem a babafekhelyről. Ebben nem voltam jó, ehhez nem értettem, de ha nem is volt túl drága és nem is volt egy túl luxus cikk, de úgy voltam vele, legyen, vegyük. Legalább ennyivel is előrébb vagyunk. - Vegyük meg - bólintottam. Mikor sorolni kezdte, hogy mi mindent kell még vennünk, akkor egyből arra gondoltam, hogy én ezt a körutat biztos nem fogom közösen megtenni vele. Nem fogok vele bolyongani és minden cuccnál viaskodni. A játszótér építésének gondolata visszahozta az életkedvem. Egy jó kis beruházás. Egyből elkezdtem magamban tervezgetni, hogy micsoda játszóterük lesz az udvarban. A legjobbat fogják kapni. - O igen! Ez tetszik - mosolyogtam és megöleltem. - Remélem nem haragszol rám azért. Tudom, néha rossz természetem van, de tudod, hogy egyébként nem vagyok rossz ember. Csak... érzékeny bizonyos dolgokra. De tudod, hogy nincs bajom veled és nekem egy olcsó ruhában is ugyanolyan fontos vagy. Téged szeretlek, nem a ruhád és a pénzed - sóhajtottam és megcsókoltam. Ebben persze volt igazság is, mert tényleg szerettem, de ettől függetlenül voltak elvárásaim a megjelenésével kapcsolatban. De tényleg őt szerettem és nem a viselt dolgait.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Aug. 11 2024, 13:10
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
Gleesonban épp azt szeretem, hogy annyira figyelmes és törödő velem, közben pedig fel sem tűnt, hogy az emberiségre milyen szemmel néz. Azt hiszem, hogy épp ezért is lep meg annyira a nagyképű megjelenése hírtelen, mert ez valami olyan új oldala a részéről, amelyhez nem vagyok hozzá szokva. Nagyon is kiábrándítónak tartom, hogy ennyire lekezelően beszél az olyan emberekről akiknek csupán annyi bűnük van, hogy nem születtek bele, vagy épp nem sikerült olyan luxus körülményeket teremteniük maguknak, mint ami nekünk épp kijár. Számomra sosem okozott problémát az, hogy épp olyan emberséggel bánjak egy egyszerű építő munkással is, mint mondjuk egy vezérigazgatóval. Mivel, hogy nekem ilyen a természetem, szeretem az embereket a belső értékeik alapján megítélni, mintsem a küllemük miatt, így ugyanezt elvárnám a férjemtől is. Főleg, mert gyerekeket kell neveljünk. Semmi esetre sem fogom megengedni, hogy ilyen felfogással tanítsa majd az életre. - Nem. A turkálókban például nagyon sok olyan ruha van, amiről nem is lehet megállapítani, hogy használta már valaki. Ráadásul nem hiszem, hogy bárki is leprás lett volna, akin korábban már rajta volt. - nem is értem, hogy miért kell nekünk ilyesmi felett vitázni. Hogyan képes lenézni azt, aki kevésbé engedheti meg magának a márkás ruhákat? Mintha nem lenne teljesen mindegy, hogy ki mibe öltözik. Ráadásul gyerekkorunkban nálunk is divat volt a szomszéddal, hogy át hozta a lánya kinőtt ruháit, hogy használjam. Nem azért, mert ne lett volna pénzünk mást venni, de ha egyszer jó állapotban volt, meg sajnálta kidobni, akkor azzal mi a gond? Rengeteg család él így egyébként is... Nem szégyen ez egyáltalán. - Ne legyél már nevetséges! Lehet, hogy észre sem vennéd, hogy ami rajtam van honnan volt vásárolva. Miért kéne kidobnod? És milyen kesztyű? Komolyan azt hiszed, hogy minden, ami nem csillog villog már egyből fertőző is? - csalódottan csóválom meg a fejem, és kedvem lenne felképelni Őt azért amiért ilyen mogorva stílust engedett meg magának, hogy térjen végre észhez. Nem belőle áll az egész világ, és nekem egyáltalán nem tetszik mindez, amit csinál. Csakis az tart vissza, hogy körülöttünk jönnek mennek az emberek, és nem akarom még ennél is kellemetlenebb helyzetbe hozni magunkat. Inkább csak magára hagyva dötöm el, hogy egyedül folytatom, de mivel utánam jön, és látszólag esze ágában sincs feladni, így bele megyek az alkudozásba, és szinte megkönnyebbülten sóhajtok fel, amikor kimondja, hogy megvehessük az új kiszemelt babaágyakat. Talán azzal, hogy magára hagytam, el is gondolkodott mindenen. Remélem, hogy a későbbiekben vigyázni fog a szavaira. A játszótér megépítése az udvarunkon viszont úgy tűnik, hogy nincs ellenére, ami egy kissé meg is mosolyogtat, sőt még a szavai is. Végülis megbocsájthatok neki... De otthon mindenképp beszélni fogok még erről és azt sem ártana megvitatnunk, hogy hogyan fog működni a közös gyerek nevelés. Ez a stílus nekem nem tetszik. - Nem haragszom rád. Tudom, hogy szeretsz, és nyílván nem is mondhatom meg, hogy másokhoz hogyan viszonyulj. De előttem ne csináld ezt, rendben? Fogadj el mindenkit olynnak, amilyen. - sóhajtom, majd viszonzom a csókját és egy kis ideig hozzá is bújok. Utálok vele veszekedni mindig. - Egy kicsit nem ülünk le valahová? Vagy csak igyunk meg valahol valamit. Elfáradtam és nagyon szomjas is vagyok. A gyerekek igazán le szívják az energiám. - végig mosolygok miközben beszélek, mert ez valahol azért jó érzés is, csak egy kicsit kellemetlen néha. Van, hogy eszembe jut a terhességem előtti időszakom, amikor sokkal jobban bírtam tartani a lépést Gleesonnal. Abban azonban biztos vagyok most már, hogy csak azért is ellátogatok egy turkálóba, hogy láthassam a szerelme mennyire erős.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Aug. 11 2024, 18:36
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
El kellett ismernem, volt igazság abban, amit Elinor mondott és kért. Nem mondhatta meg nekem, miként nézzek más emberekre és azt sem, hogyan beszéljek, vélekedjek róluk, de nem kért tőlem sokat azzal, hogy előtte ne tegyem. Azt hiszem ennyit megtehetek neki, ezt a kis apróságot bevállalhatom. Megpróbálok majd előtte máshogy beszélni és uralkodni az indulataimon. - Rendben. Megpróbálok másként nézni az emberekre - mondtam, de nem ígértem. Ilyet nem ígérhetek, csak megpróbálhatok jobb emberként viselkedni. Ez annyit jelent az én szemszögemből, hogy megpróbálok az álcámon erősíteni. Megpróbálom még jobban fenntartani a hamis maszkot, a példa értékű ember képét és még ennyire sem felszínre engedni előtte a valós arcom. - Ha ez tesz téged boldoggá, akkor többé nem beszélek így előtted. És a gyerekek előtt sem fogok. Megpróbálom vissza fogni magam és megpróbálom meglátni másokban is a szépet. De köszönöm, hogy mindennek ellenére ilyen megértő vagy velem és ezzel a hibámmal együtt is szeretni tudsz engem - csókoltam meg, majd a legközelebbi padhoz kísértem és leültünk. Kicsit később folytattuk a vásárlást, majd egy újabb kis szünet elejéig beültünk a bevásárló központ kávézójába pihenni és inni, enni egy sütit, majd miután befejeztük a vásárlást megadtuk a címünket az üzletben, hogy egy teherautó szállítson majd ki mindent, hiszen az én kocsimba ennyi bútort és apróságot és apróságot nem lehet berakni. A ruhákat elhoztuk mi a Teslammal, de a többit a futárnak kellett. Felírták a szállítási időpontot, majd eltettem a cetlit és hazamentünk, otthon pedig elpakoltuk a megvásárolt dolgokat, majd az étkezőbe mentünk, ahol a személyzet már kész ebéddel várt minket. Még meleg volt az étel.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Csüt. Aug. 15 2024, 21:28
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
Valamiért képes vagyok hinni Gleesonnak, és valahogy olyan természetesen jön az, hogy megbocsájtsak neki, pedig olyan rosszul estek a szavai. Még akkor is, ha nem is nekem szánta azokat. Lenézni a társadalomnak a szegényebb rétegét számomra felháborító, és bár tudom, hogy nem vagyunk egyformák, de akkor sem szeretném, ha előttem viselkedne így. Mivel már olyan sokat változott értem, nyílván azért mert szeret, így úgy vagyok vele, hogy a nap további részében megpróbálok úgy tenni, mintha az a kínos beszélgetésünk az üzlet kellős közepén meg sem történt volna. A turkálóról attól persze még nem mondtam le, az első alkalommal, amikor lehetőségem lesz rá, csak azért is bevásárolok onnan, mert most már igazán érdekel, hogy az milyen reakciót váltana ki belőle. Vajon ténylegképes lenne elégetni azokat csak azért, mert valaki már használta? Az, hogy igyekszem csinosan öltözködni, meg az anyagi helyzetetm megengedi, hogy kicsit drágább ruhákat vásároljak meg magamnak, nem jelenti azt, hogy nagyoskodni szeretnék, vagy bárkinél is jobbnak érzem magam. Sőt... semmivel sem érzem úgy, hogy az én életem többet érne egy egyszerű takarítónőnél. Mindezt persze már nem hozom fel, szeretném komolyan elengedni ezt a témát, csak gondolatban filózok azon, hogy miképpen leckéztethetném meg a férjem a meggondolatlan szavai miatt. Nem vagyok én bosszú álló, sem semmi ilyesmi, de tudnom kell, hogy mennyire őszinte a megbánása. A gondolataimat végül sikerül jól elterelni a közös kávézgatás és süti evés, tényleg feloldódtam, és az a megszokott mosoly az arcomra úgy rá ragadt, hogy mire haza érünk is még mindig rajtam van. Azt hiszem, hogy valahogy úgy nézhetek ki, mint egy boldog feleség... lényegében annak is érzem magam. Gleeson minden kérésemet lesi, figyel rám, és leszámítva néhány félre értést, egyébként soha nem emeli fel még csak a hangját sem, ha velem beszél. Ez tetszk. Igazi nőnek érzem magam mellette és abban is egyre biztosabb vagyok, hogy a gyerekeinknek fantasztikus apukája lesz. Reményeim szerint majd a gyereknevelést illetően sem lesznek köztünk fennakadások, vagy ha mégis, akkor képesek leszünk azokat átbeszélni, mint ahogy eddig is mindent. - És mit csinálunk ma? Egy kicsit kifárasztott ez a sok járkálás és pakolászás, szóval mindenképp szeretnék ma már itthon maradni. - mosolygok rá, majd az egyik alkalmazottra, aki épp a meleg ételt tálalja nekünk. Még mindig nem sikerült megszoknom teljesen, hogy minden kívánságunkat lesik, és, hogy szinte semmire nem kell gondom legyen. A munkám mellett sok időm mondjuk nem is lenne a háztartásra, aztán ha mesgzületnek az ikrek talán még ennyi sem lesz, de néha elképzelem, hogy milyen lenne, ha csak kettesben lennénk mindig. Na nem mintha az itt dolgozók olyan sokat zavarnának minket, de akkor is. - Ti nem esztek velünk? Tudom, hogy nem szokás ez, de... olyan nagy ez az asztal. Talán tehetnénk kivételt ezúttal. - a nő, akinek a nevét még mindig nem jegyeztem meg, meglepetten pislog felém, majd Gleesonra, mintha tőle várná az engedélyt, vagy épp azt, hogy a kérésemre milyen választ is adjon. Naná... hisz a fizetésüket tőle kapják. Nem tudom, hogy honnan jött ez a hírtelen ötlet most, de... komolyan úgy hiszem, hogy el férnénk itt bőven. Úgyis olyanok vagyunk már lassan, mint egy nagy család. Vagy nem? Én szeretek közvetlen lenni az itt munkálkodó emberekkel is. Egyszerűen ilyen a természetem.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Aug. 18 2024, 11:10
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
Miután hazaértünk kíváncsian pillantottam Elinorra, miközben tálaltak nekünk. Én sem szívesen mozdulnék ma már ki, így én is valami itthoni programon kezdtem gondolkodni, amíg meg nem hallottam, hogy a feleségem a személyzetet közénk ültetné le. Vagyis hozzánk. Érthető módon a személyzet tagjai tudták hol a helyük, így nem ültek le csak úgy, előbb az én jóváhagyásom kellett nekik. Elinorra pislogtam és azon gondolkodtam erre mi szükség volt, ugyanakkor tudtam, nem kellene csak úgy nemet mondanom, hiszen az megint nem festene rólam túl jó képet. Kénytelen leszek igent mondani, ha nem akarom őt magamra haragítani, ráadásul a személyzet szemében is leértékelődnék, amit nem szeretnék bevállalni. Nyugalmat akartam már mára. - Csak nyugodtan, semmi akadálya - mosolyogtam. - Hozzatok magatoknak is és üljetek le nyugodtan - intettem az asztal szabad helyeire és bár a hangom, szemeim nem tükrözték, nem voltam elragadtatva, hogy a személyzettel kell ennünk, de inkább, mint, hogy Elinor ismét hisztizni kezdjen. Ne volt kedvem vele veszekedni, főleg nem az alkalmazottak előtt. - Ami pedig a tervezett programot illeti, szerintem bőven elég lesz egy kis önfeledt heverészés és beszélgetés, meg egy kis összebújás. Aztán majd megbeszéljük, hogyan rendezzük be az új szobát és milyen újításokat vezessünk be, hogy minél kényelmesebb és kellemesebb legyen ott majd négyesben. A többit pedig majd hozza magával a napunk - mosolyogtam. Nem akartam túltervezni, noha egy kis etyepetyén is gondolkodtam, a személyzet előtt még se akartam annyira illetlen lenni. Nem rájuk tartozik. Közben neki láttam enni is, hisz mégis csak kihűl, ha nem fogyasztjuk el időben.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Aug. 25 2024, 06:53
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
Örülök, hogy az asztal mellett ülve már képesek vagyunk úgy tenni, mintha az üzletben történő veszekedésünk meg sem történt volna, mondjuk az a legszebb az egész kapcsolatunkban, hogy mindig nagyon hamar elszáll az egymás iránt érzett haragunk, ami legtöbbször csak amolyan pillanatnyi állapot. Szerencsére egyikünk sem haragtartó, és Gleeson az esetek többségében szokott engedni nekem. Nem vagyok én egyébként kötekedő, a veszekedéseket sem díjjazom, de amióta állapotos vagyok, olyan, mintha minden bennem dúló érzelem megduplázódna. A nőgyógyászom említette is, hogy mindent sokkal intenzívebben él meg ilyenkor egy nő, sokkal érzékenyebbé válunk, mert a hormonok dolgoznak bennünk. A nehézségek ellenére, amik egy terhességgel járnak - ráadásul nem egy, hanem két kisbaba van a méhemben -, én imádom ezt az érzést, bár azt nem tagadom, hogy kicsit félek a szüléstől és attól is, hogy mi lesz, ha az anyaságot nem fogom jól csinálni. Minél közelebb kerülünk az időponthoz, annál feszültebbnek érzem magam, bár ezt igyekszem kevésbé kimutatni. Bízok a képességeimben és abban is, hogy Gleeson is ki fogja majd venni bőven a részét a feladatban, hiszen két gyerekkel feltételezem nem lehet olyan könnyű. Az ötletem nagyon hírtelen jött, hogy az alkalmazottak is üljenek közénk, valahogy még sosem volt alkalmunk megköszönni nekik a rengeteg fáradozást, amit nap, mint nap tesznek a jólétünk érdekében, és örülök is annak, hogy a férjemnek sincs ellenvetése a dolog miatt. Elvégre Ők is emberek, és megérdemlik azt, hogy legalább - ha nem is mindenap -, de időnként normális körülmények között egyenek. - Köszönöm. - hajolok is oda Gleesonhoz, hogy egy puszit adjak az arcára, jókedvűen mosolyogva és a zavart nő felé nézek, aki egy bólintással távozik, majd a többieknek szólva, egy egy megrakott tányérral le is ülnek közénk. Bátorítóan mosolygok mindegyikük felé, hisz látszik rajtuk, hogy mennyire nem tudják hová tenni ezt a helyzetet, de én szeretném, ha ma este ne úgy tekintsenek ránk, mint a ház uraira. Egyébként ha úgy vesszük, akkor én is csak úgy bele csöppentem ebbe, mert bár már egyre otthonosabban mozgok, de azért úgy tekintek a házra hogy a Gleeson tulajdona. - Hmm... jól hangzik a semmittevés egy kicsit. - sejtelmes mosolyommal éreztetem vele, hogy kicsit a semminél többre gondolok, minközben neki látok az evészetnek, mert az illata csak úgy csábít. Elképesztően jó étvágyam van azóta, amióta a kis pocaklakók bennem vannak, azt hiszem, hogy a fokozatosan gyarapodó súlyomon ez látszik is. Nem is elégszem meg egy adag étellel, saját magam kelek fel a helyemről, jelezve a nőnek, hogy egyen csak nyugodtan, és sétálok a konyhába megrakva a tányéromat ismét, és ha Gleeson is kérne, akkor az övét is. A feleség dolga az is, hogy a férje kedvében járjon. Amint végzünk az evészettel, megköszönöm a finom ételt és vigyorogva állok fel a férjem füléhez hajolva. - Én odafent leszek a zuhanyzóban. Ha esetleg kedved lenne megmosni a hátam... - a szavaimat halkan suttogom, úgy, hogy csak Ő hallhassa, majd pimaszul mosolygok rá és hátat is fordítok neki, megindulva a szobánk felé, ahonnan meg lehet közelíteni a saját fürdőszobánkat, bízva abban, hogy Gleeson még ekkora súllyal is eléggé vonzónak tart ahhoz, hogy csatlakozzon hozzám.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Aug. 25 2024, 16:28
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
Látszott rajta, hogy ő is többet akar ma, mint egy kis semmittevés. Nekem is hasonló gondolataim vannak, mint, ami valószínűleg neki is. Az evés folytatódott, noha immáron társaságban, amit kicsit zavart, de úri módon nem adtam jelét neki, hogy gondom lenne azzal, hogy a személyzet is velünk eszik. Zavart, ez tény. Úgy gondoltam nekik nem itt van a helyük mellettünk, de nem akartam újra összeveszni vele, épp elég volt az, ami a bevásárló központban történt. Befejeztük az evést, Elinor pedig hozzám hajolt a zuhanyzás gondolatával, ami adott nekem némi lelkesedést. El is mosolyodtam, majd egy pohár bor elfogyasztása után felkerekedtem és utána mentem. A szobába érve bezártam az ajtónkat, mert bár a személyzet nem sokára úgy is távozik, azért ne legyen nyitva. Levetkőztem, majd a szennyestartóba dobtam a ruháim, hogy majd idővel elvigyék a tisztítóba, majd csatlakoztam Elinorhoz a zuhanyzóba és magamhoz vettem a tusfürdőt, hogy elkezdjem vele átkenni a hátát. Persze már nem volt olyan vékony, mint a terhesség előtt, de alapvetően azt gondolom nem csúfult meg semennyit sem. Nagyobb lett a hasa, de én még mindig szépnek láttam és éreztem és még mindig tudtam kívánni őt. Most is. + 16 A hátát kenegettem, de lassan előre nyúltam és a melleit kezdtem bekenni, kicsit eljátszadoztam bimbóival is, de csak rövid ideig, majd a hasát kentem át. Kis ideig elidőztem a pocakján a kezeimmel, hiszen akaratlanul is belegondoltam, hogy ott vannak benne a ikreink és nemsokára apa leszek. Hátához simultam és előre hajoltam, hogy nyakát, állt csókolgassam. - Még mindig szép és kívánatos vagy, ugye tudod? - kérdeztem mosolyogva, majd derekára és csípőjére simítottam, ajkaimmal pedig vállát puszilgattam. - Tudod... azért boldoggá tesz, hogy ilyen könnyen túl tudunk lendülni a nehézségeken és a nézeteltéréseken. Azért ez jó érzés, mert innen tudjuk, hogy ez hosszú távon is működni fog köztünk és szerintem nem történhet olyan, amit ne tudnánk elengedni. De te is érzed, hogy egyre többet változok melletted, igaz? - mosolyogtam. - A végén még sokkal jobb ember leszek, mint hinnénk. Jó hatással vagy rám. + 18 Ismét csókokat nyomtam vállaira, majd elindultam felfelé karján és hátán, miközben kezeim derekáról combjaira térnek, aztán pedig csiklójára, végül pedig ujjaim utat keresnek maguknak be a puncijába, ajkaim állát csókolták, egyre keményedő, duzzadó férfiasságom pedig popsiját kezdte bökdösni. Nyakát csókoltam, majd ha kicsit hátrább fordult felém elkaptam ajkait is, hogy csókolódzhassunk.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Hétf. Aug. 26 2024, 18:36
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
Szándékos provokáció volt a részemről az, amit a férjem fülébe súgtam, és miközben a lépcsőkön felhaladva elérem a szobánkat, csak remlnykedek abban, hogy még mindig elég vonzónak lát ahhoz, hogy utánam jöjjön. Nyílván azt Ő is sejtheti, hogy nem a hát mosáson van a hangsúly, bár az igaz, hogy a folyamatosan növökedő hasam, azért kezd egyre több mindenben hátráltatni. Csak lassan bújok ki a ruháimból a szobában, elpotyogtatva minden egyes darabot magamról a fürdőig, nyomként hagyva Gleesonnak, majd a tusoló alá állok, megengedve a nem túl meleg, viszont kellemes vízet, amely végig folyik a bőrömön, és szándékosan állok úgy, hogy mire a férjem utolér, háttal lehessek neki. A nőgyógyászommal folyamatosan konzultálok mindenféléről, és mivel azt mondta, hogy a magzatokra nem veszélyes az, hogy továbbra is aktív házas életet éljünk, így nincs semmi akadálya annak, amire most készülök. Fontos számomra az, hogy Gleeson mindent megkapjon tőlem, mer bár többször is bizonyította azt, hogy hűséges, azért én nem szeretnék olyan feleség lenni, aki elhanyagolja a férjét. +18 Széles vigyor jelenik meg az ajkamon, amint tudatosul bennem, hogy Gleeson is csatlakozik hozzám, a tekintetemmel követem ahogyan a tusfürdőért nyúl, a vizes hajam kicsit arrébb simítom, hogy a hátamhoz férhessen, és hangosan sóhajtok fel, amint a kezei onnan a mellemig kalandoznak. Neki dőlök, fejem hátra vetve a vállára és behunyt szemekkel élvezem azt a rövid időt, amit ott időz el, majd amint a hasamhoz ér, ösztönszerűen nyúlok én is arra, saját kezeimet megpihentetve az övén. Fejem kicsit oldalra döntöm, hogy a nyakamhoz férhessen, a szavai pedig még hosszú másodpercek után is ott csengenek a fülemben. Egyszerűen mindennap képes elérni azt, hogy újra, meg újra bele szeressek. - Nagyon szeretlek. - suttogom halkan, és valamiért tényleg elhiszem azt, hogy olyannak lát még így is, mint eddig. Bár engem néha zavar az egyre gyarapodó súlyom, ugyanakkor büszke is vagyok arra, hogy egyszerre két apróságnak adok odabent otthont. Aztán szülés után majd mindent megteszek, hogy vissza nyerhessem azt az alakomat, amilyen voltam akkor, amikor megismerkedtünk. - Én semmiért nem tudok rád igazán haragudni. Köszönöm, hogy megváltoztál értem...értünk. Én bízok benned. - hátra nyúlok, hogy megsimogassam az arcát, majd kezemet vissza engedem magam mellé, de azért egyre közelebb fészkelődök meztelen bőréhez, és halk nyögésekbe is kezdek, amint az érzékeny részemen támad, a lábaimat óvatosan szétebb is tárom, hogy jól oda férhessen ujjával közéjük. Közben pedig óvatosan felé fordítom a fejem, hogy az ajkára tapadhassak, a csókunk pedig vissza is folytsa a belőlem feltörni készülő hangokat, amelyekt az az öröm vált ki belőlem, amit minden egyes érintésével okoz. Érezve a férfiassága merevségét, egyre hevesebben játszok az ajkával, majd bár nehezemre esik elszakadni tőle, de zihálva mégis megteszem, hogy kicsit előre dőlhessek, mindkét kezemmel a csempébe támaszkodva. Terhesen sokkal intenzívebb minden érzésem, és most is úgy érzem, hogy képtelen vagyok tovább váni rá.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Szer. Aug. 28 2024, 20:27
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
+18 - Én is téged - feleltem viszonzásul a szeretlekre, közben tovább kalandoztak a kezeim, mígnem össze nem simultunk és csókjaink közben egyre hevesebben kényeztettem őt ujjaimmal, ám ő egy idő után előre dőlt a csempének, hogy ott megtámaszkodhasson, így én szabad utat kaptam. Fenekét simogattam, majd végigcsókoltam a hátát és derekára simítottam, végül pedig csípőjénél állapodtam meg. Két oldalt megmarkoltam, majd belé hatoltam és teljesen be is toltam. Jólesősen sóhajtottam, miként elmerültem benne. - Semmit sem változott - simogattam meg csípőjét. - Éppen olyan tökéletes vagy belül is, mint régen - mosolyogtam vállához hajolva és csókokat nyomtam rá, majd nyakára is. Csípőjét markolva kezdtem mozgásba, de kis idő után kicsit hevesebb tempóra is kapcsoltam, de nem kezdtem el durvulni, csak egy kellemes, hevesebb tempót diktálni, közben mutató ujjam óvatosan, de ütközésig toltam fenekében és masszírozni, tágítani kezdtem, de másik kezemmel továbbra is tartottam őt a csípőjénél. - Mit gondolsz, megengednéd nekem ma, hogy a popsidban is csináljuk? - kérdeztem kis vigyorral és kuncogtam egy kicsit, bár a kérdést komolyan gondoltam, ujjammal pedig igyekeztem körkörös mozdulatokat csinálni benne, masszírozni, vagy éppen fel-le húzni benne az ujjam, hogy az izmok kezdjenek lazulni benne. Nyakát, tarkóját csókolgattam, de férfiasságom továbbra is lendületesen dolgozott benne. Válaszához mérten, ha nem akarta engedni nekem a popsit, még kicsit kérleltem, hogy pedig jó lenne, nekem elhiheti, de egyébként nem erőltettem a dolgot, ha nem akarta. Nem akartam rá erőltetni, ha viszont benne volt, akkor, amint elérte azt a lazaságot a feneke izmai, behatoltam még egy ujjammal is és már a mutató és a középső ujjammal dolgoztam benne, hogy idővel elég tágas legyen a férfiasságomnak is, ami egyre erősebben, hevesebben mozgott puncijában folyamatosan ingerelve a legérzékenyebb pontját. Már rutinosan tudtam, hogy hogy és hol kell őt elérnem farkammal, hogy a legjobb érzésekben legyen része. Persze igyekeztem mindig belecsempészni valami újat, új érzékeny pontokat keresni és ott ingerelni, vagy új pózokat kipróbálni vele, hogy mindig legyen valami új élmény, ami fel tudja dobni az együttléteket. A kezemmel, mely eddig csípőjén pihent előre nyúltam és mellét kezdtem masszírozni, bimbóit hergelni, majd lesiklott kezem csiklóját kezdtem ingerelni, hogy még több inger érje testét, intim részét, miközben ajkaim továbbra is nyakát, vállait kényeztették, majd fülét és óvatosan meg is harapdáltam neki, ha pedig korábban beleegyezett, akkor a már három ujjammal igyekeztem óvatosan dolgozni popsiján, hogy előkészítsem a terepet. Síkosítónak egy olajosabb krémet használtam a testápolók közül, hiszen azzal könnyebb volt és kevésbé volt kellemetlen neki is az élmény.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Szomb. Aug. 31 2024, 16:31
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
+18 Bele nyögök a csókunkba miközben újjaival egyre szaporábban játszik, eltalálva a legérzékenyebb pontomat, és nehezemre is esik uralkodni magamon. Minden egyes porcikámmal vágyok rá, ez az az érzés, ami még azóta se csillapodott bennem, hogy megismertem. A mi szerelmünket az idő nem gyengíti, hanem valahogy sokkal erősebbé teszi, ami azért is tesz boldoggá, mert szinte biztosra veszem, hogy hosszú évek múlva is pont ezek leszünk egymásnak, mint amik most is vagyunk. Már semmiféle kétségem nincs az irányába, tudom, hogy nem fog soha többé olyasmit csinálni, ami tönkre teheti a tökéletes házasságunkat. Hatalmas vágyakkal fűtve dőlök egy kicsit előre, arra várva, hogy a testünk végre eggyé válljon, és ez amint megtörténik néhány apró érintést és csókot követően, hangosan kezdek nyöszörögni, ösztönszerűen pedig még jobban ki is düllesztve a fenekem, hogy minél beljebb tudjon hatolni. Becsukott szemekkel adom át magam a szenvedélynek és a szavai csak még jobban rásegítenek ahhoz, hogy még jobban tudjam élvezni az egészet. Amióta csak ismerem ragyogok, és mindez neki köszönhető. mellette értettem meg azt, amit az anyám mindig mondogatott: akkor a legszebb egy nő, ha boldog, és akkor boldog, ha szeretve van. Gleeson pedig igazi nőként kezel, ami miatt valóban gyönyörűnek érzem magam. Kicsit meglepődve feszíte meg magam, ahogy megérzem az ujját a hátsó felemben, kellemtelnül szisszenek fel, de csak egy röpke pillanatig, mert aztán rá jövök, hogy ez annyira nem is olyan rossz érzés. Mégis hezitálok azon, hogy a kérdésére miképpen válaszoljak, mert korábban még soha nem próbáltam azt, amit Ő most kér tőlem. - Hát én nem is tudom... - suttogom, közben nyögdécselve, még mindig a csempébe támaszkodva, és végül a győzködései mégis kiváltják belőlem a kíváncsiságot, na meg olyan nehéz is neki nemet mondani. - De ígérd meg, hogy abba hagyod, ha fájni fog... - bólintok rá végül, és egyre erőteljesebb hangok hagyják el a torkomat, ahogyan két felőlről is ingerel. Lényegében nem is tudom eldönteni, hogy amit érzek az kellemetlen vagy inkább jó érzéssel tölt el. Érzem, hogy a testem még jobban ellazul, engedve neki azt, hogy még egy ujjával belém hatoljon, és a váratlan mozdulatától ismét össze rezzenek, levegő után kapkodva. A fájdalom az örömmel együtt vegyül össze, és ez annyira el veszi az eszem, hogy ismét elkezdek mélyről jövően visítani az érzelmektől, és csak reménykedek abban, hogy az alkalmazottak már elmentek és véletlenül sem hallják, hogy mi történik itt. Aztán megérzem a másik kezét a melleimen, amelyek újabb mámorba sodornak, és amikor leér a csiklómig egyszerűen érzem, hogy már alig bírom. A csúcsra jutás nagyon kivánkozik ki belőlem, a kezeimmel szinte már tartani sem bírom magam, főleg amikor egy harmadik ujját is megérzem hátul magamban. - Gleeson ez... huh... - nem is tudom mit szerettem volna mondani, de nem is igazán sikerül befejeznem a mondandómat, mert érzem, hogy robbanásszerűen ér utol az orgazmus, amit annyira igyekeztem vissza tartani magamban, de egyszerűen nem sikerül. Sikítok, reszketek és olyan, mintha levegőm sem lenne. Hiába érzem, hogy fogytán az erőm, tudom, hogy itt még nem végeztünk... nem is lenne lehetséges, hiszen még neki is el kell jutnia oda, ahol én vagyok. - Kész vagyok magamba fogadni téged... - zihálom, nem teljesen úgy, mintha biztos lennék magamban, de mivel számomra mindennél fontosabb az, hogy a kedvében járjak, így hagyom, hogy ha szeretne akkor hátulról is belém hatolhasson. Ha nem fog tetszeni majd legfeljebb rá segítem máshogyan arra, hogy hasonló örömökben részesüljön.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Szomb. Aug. 31 2024, 20:29
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
+18 - Megígérem - feleltem biztatóan, hiszen nekem sem volt érdekem olyat tenni, ami fájna neki. Nem akartam én fizikailag megkínozni a saját örömöm miatt, ráadásul magabiztos is voltam, hiszen jó alaposan elő fogom készíteni a terepet arra, hogy benne legyek. - Teszek róla, hogy ne fájjon. Ne izgulj, bízz bennem, ahogy mindig - mosolyogtam és megcsókoltam. Zene volt füleimnek, ahogy Elinor hangot adott érzéseinek és talán az egész emelet tőle volt hangos. Ez csak még inkább beindított. Nem hittem volna, hogy ennyire be fog gerjedni attól, hogy két lyukát is teli rakom, de úgy tűnik még mindig tud újat mutatni nekem, pedig nem ma ismerkedtünk meg. Elképesztően begerjedtem én is, jobban, mint eddig, ahogy szégyentelenül és hangosan élvezkedett. Már maga a látvány megért volna egy orgazmust. Kicsit jobban a csempének feszítettem felső testével, arcát és melleit a falnak nyomva, miközben a csiklójával is játszadozni kezdtem, közben férfiasságommal is könyörtelenül dolgoztam terelgetve az orgazmus felé. Látszott, hogy már nincs neki sok hátra, addigra pedig már talán nem csak az emelet, hanem az egész ház is hangos volt, ahogy a csúcsra jutott. Talán még sosem láttam ennyire intenzíven elélvezni, pedig már gyakorlottak voltunk az ilyesmiben. Megtartottam őt kezeimmel, majd az olajos krémből nyomtam egy adagot a kitágított bejáratához és belé is csorgattam valamennyit, hogy még könnyebbé és kellemesebbé tegyük a dolgunkat. Elég tágnak tűnt, de egy kis síkosítás sosem árt. Igaz, férfiasságom tocsogott a nedveiben, de fő a biztonság. - Itt jövök édesem - simogattam meg hátát, majd elkezdtem betolni. Hála a tágításnak és a krémnek, könnyedén ment. Szinte pont méretre sikerült, bár az a minimális méretkülönbség könnyen fog menni, hamar fel fogja venni a méretemet. - Látod, nincs miért félned - súgtam fülébe, ahogy tövig értem benne. - Jó, ugye? - simogattam karját és nyakára csókoltam. Lassan mozdultam meg benne, hogy tudja szokni és az a minimális tágulás is meglegyen, ami az igazán kellemetlenségektől mentes szexhez fog kelleni. - Óvatos vagyok, vigyázok rád - csókoltam vállára, miközben óvatosan mozogtam benne, majd mikor már neki is és nekem is teljesen kényelmes volt, komfortos, akkor kezdtem kicsit rákapcsolni, de még mindig ügyelve, hogy ne okozzak fájdalmat és sérülést. - Nagyon jó. Isteni a popsid is - simogattam meg az említett részt, a fenekét, majd előre simítottam és a még élvezetétől lucskos punciját kezdtem simogatni, majd ujjaimmal is belé furakodtam. - Így milyen? - kérdeztem. Egyszerre mozogtam férfiasságommal a fenekében és ujjaztam közben a punciját is. - Élvezed, ugye? - kérdeztem, noha hangja úgy is elárulja őt, de hallani akarom. Mikor éreztem, hogy közelgek a csúcs felé, kicsit megálltam és csak ujjaimmal dolgoztam, majd mikor csillapodott az érzés, úgy lendültem bele újra, aztán fokozatosan gyorsultam egyre jobban, ezzel párhuzamosan ujjaim is gyorsultak és lettek intenzívebbek a neki adott hergelő mozdulatok is. Talán sikerül még egyszer a csúcsra juttatnom. Szabad kezemmel átkaroltam, hogy ha esetleg elgyengülne, segíteni tudjak megtartani karommal, ahogy minden lökésnél koccanásig, tövig belé siklottam szerszámommal. Én is egyre hevesebben szuszogtam, olykor nyögtem is, ahogy eluralkodott rajtam a hév és az élvezetek. Volt olyan jó, mintha a másik lyukában lennék, sőt, talán kicsit jobb is. - Mindjárt jövök... - szuszogtam és löktem erőseket, ahogy ujjaim is hevesen pörögtek benne és tapogatták a kényes pontokat, majd tövig belé nyomva és benn tartva jólesően nyögve élveztem el, majd pár lökéssel kipréseltem magamból mindent, aminek most ki kellett jönnie egy ilyen menet után.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Szept. 01 2024, 07:21
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
+18 Annak ellenére, hogy nem vagyok abban biztos, hogy valóba szeretném-e azt, amit akar tőlem, rá bólintok, mert pontosan tudom, hogy az első olyan jelzésemnél, ami számomra kellemetlen, le fog állni. Sosem volt velem erőszakos, nem várt el olyan dolgokat, amiket nem szeretnék megtenni, így nem is kérdéses, hogy rá merem magamat bízni. Egy jó feleség dolga elsősorban az, hogy a férje kedvében járjon, és én igyekszem is ehhez tartani magam mindig. - Bízom benned. - suttogom elképesztő örömök között, mert közben annyira elveszi az eszemet mindazzal, amit tesz velem, hogy nem is teljesen tudok másra figyelni csak arra, amit érzek jelen pillanatban. A kicsit kellemetlen, de ugyanakkor jó érzés olyan szinten megbabonáz, hogy még az sem tűnik fel, hogy milyen hangosan nyögdécselek, néha felsikítok, és mindezt megállás nélkül. A csempéhez simulva nem is foglalkoztat az, hogy ebben a pozicíóban mennyire kiszolgáltatott helyzetben is vagyok. A már amúgy is hihetetlen boldogságomat pedig az ujja játékaival a csiklómon csak még szenvedélyesebbé teszi, bármennyire is próbálom tartani magam egyszerűen nem megy. Remegő testtel és kimerülten adom át magam az orgazmusnak,mégis akármennyire gyengének érzem magam, tisztában vagyok azzal, hogy itt még nem lehet vége, hiszen vágyik valami olyanra, ami Őt is hasonló örömökben fogja részesíteni. Levegő után kapkodva, igyekszem addig is kipihenni az imént történteket, amig azzal van elfoglalva, hogy a fenekem bekenje valamivel. Még figyelni sem tudok igazán arra, amit tesz, de valamiért érzem, hogy pánikolni kezdek, hiszen tudatosul bennem, hogy tényleg arra készül, amit az imént mondott. Homlokam a csempének támasztom, és amint megszólal rá harapok az ajkamra, hogy vissza tartsam a szavaimat, amelyek inkább szeretnék megkérni, hogy mégse tegye. Helyette csak próbálok arra koncentrálni, hogy ellazuljak. Amint megérzem, hogy elkezd belém hatolni, először ösztönszerűen próbálok kicsit elhúzódni, pánikszerűen, de végül mélyeket sóhajtva döntök úgy, hogy csak azért is ki fogom bírni, hogy Gleesont boldoggá tegyem. Egy boldog férfinek nem jut eszébe más nők társaságát keresni. Minél beljebb hatol bennem annál kevésbé tudom eldönteni, hogy tetszik-e az, amit érzek vagy sem. Nyöszörögve kaparom meg a csempét körmeimmel és annak a fülsiketítő hangját a hangos torkomból feljövő sikoly el is tompítja. Aztán a megnyugtató hangja miatt ráeszmélek, hogy valóban nem kell félnem, mert számára épp olyan fontos az én vágyaim kielégítése is, mint a sajátja. Bólintok a kérdésére, majd újabb nyögésbe kezdek ahogyan megmozdul bennem és valami olyan feszítő érzést vált ki belőlem az, hogy ismét azt érzem, hogy a fájdalom és élvezet párosulva képes lesz eljuttatni engem is oda, ahol korábban voltam. - Sze...szeretlek. - suttogom nehézkesen, és becsukom a szemeimet is fokozatosan engedve a lazulásnak. Aztán azon kapom magam, hogy inkább csak a félelem miatti feszengésem miatt éreztem kellemetlennek a behtaolását, mert ahogy sikerül fokozatosan lazítanom magamon, úgy az örömöket is meglelem ebben a kissé furcsa de nem is rossz játékban. Minden egyes szavával pedig csak még jobban eléri azt, hogy szenvedélyessé váljon a pillanat, akkor pedig amikor a leggyengébb részemhez ér és az ujját is belém tolja már olyan szinten eluralkodik rajtam az öröm, hogy ismét csak jólesően kezdek hangoskodni. Nehezen is megy az, hogy a szavaira koncentráljak, azt hiszem, hogy azok nélkül is észre veheti rajtam, hogy mennyire is élvezem mindazt, amit tesz velem. - Én mindent élvezek veled. - suttogom nagyon halkan a szavaimat, és egyszerűen érzem, hogy már kevésbé bírom. Újra annál az állapotnál tartok, amikor képes leszek eljutni a fellegekig, a két ingerlő érzés a kényes testrészeimben hírtelen robbantja ki belőlem a fokozatos gyorsulásai eredményeként szolgáló orgazmust. Hangosan sikoltok fel ismét, és örülök, hogy a kezével is megtart, hiszen érzem, hogy másképp képtelen lennék megállni a lábamon. Elveszem egyik kezem a csempéről, megszorítom az engem tartó karját, remegő testem pedig már teljesen benne bízva engedem el, zihálva, mert bár én eljutottam ma másodjára is a csúcsig, de látszólag neki még mindig időre van szüksége. Így, hogy én már beléptem az öröm kapúján, már kevésbé élvezetes mindaz, amit tesz, de nem szólok rá, hogy hagyja abba az egyre gyorsabb tempót, amit diktál, csak aprókat sóhajtva várok, amig aztán meg nem hallom a hangját és ezzel egyszerre érzem is miképpen feszül meg a teste, a langyos, belőle áradó folyadék pedig szét is folyik bennem. Szükségem van még azután is néhány hosszú másodpercre, hogy bármit is tudjak cselekedni, de végül óvatosan húzódok el tőle, szorosan kapaszkodva a karjába, és úgy fordulok szembe vele, hogy a hátamat a csempének támasztom. Még mindig gyorsan lihegek, erőtlenül, ha nem tart, akkor minden bizonnyal egyedül erőm sincs, hogy megtartsam magam. - Bár kicsit elfáradtam, de... - szünetet tartok, mert elég nehéz egy ilyen pillanat után bármi normálisat is mondani. Végül pimaszul vigyorgok rá, kicsit közeleb húzom magamhoz, hogy az ajkammal rá tudjak tapadni az övére, aztán a rövid csókunk után a tusfürdőért nyúlok, hogy töltsek belőle a tenyeremre, megengedem a vízet, ami fentről elkezd ránk folyni és a testét kezdem bekenni a mellkasától indítva egész a férfiasságáig, aminek talán csak egy kicsi ébresztőre lenne szüksége, hogy ismét megkeményedjen. - ... de úgy gondolom, hogy nem igazságos, hogy eggyel több örömben volt részem, mint neked... - suttogom ismét közelebb hajolva az ajkához és kész vagyok arra, hogy én is kielégítsem még egyszer, mert az Ő örömei tesznek engem a legjobban boldoggá.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Szept. 01 2024, 12:21
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
+18 Mikor közelte, hogy készen áll, igyekeztem alaposan előkészíteni a terepet, majd belé furakodni. Szinte ösztönösen húzódott kicsit el, én pedig megfogtam a derekánál, hogy vissza tartsam. Tudom, hogy nem lesz gond, ki kell bírnia. Ő is akarja, tudom. Fél szemmel figyeltem, amint a csempét kaparta és hallgattam mélyről jövő sikolyát, ami zene volt füleimnek. Elképesztően lázba hozott, amit művelt és még jobban akartam őt ezáltal. Látni akartam mit tudok belőle kiváltani és érezni akartam milyen is a fenekében lenni. Mellyire jó érzés és milyen orgazmusra vagyunk így képesek. Nem csalódtam, nagyon jó érzés volt benne lenni, mozdulni benne és a látvány, amit produkált fenomenálisan izgató volt. Tudom, hogy élvezni fogja. De persz önző sem voltam és szívtelen sem. Vagyis ház szívtelen voltam, de ezt lepleznem kellett. Ha mindkettőnknek jót akartam, meg kellett őt nyugtatnom, így legmegnyugtatóbb, legédesebb oldalam elővéve kezdtem őt megnyugtatni és biztatni, miközben csókokkal és simogatásokkal babusgattam, hogy ne féljen. Minden téren biztattam, hogy nincs mitől tartania. - Én is szeretlek téged! - mosolyogtam kedvesen. Miként egyre inkább belekezdtem és sikerült megnyugtatnom, látszott, hogy ő is elkezdte élvezni, főleg, mikor punciját is hergelni kezdtem ujjaimmal. Ismét eluralkodott rajta a kéjes öröm, ami tovább tolta a libidómat, ahogy vonaglott és remegett. Még többet akartam, de nem hagytam, hogy a vágyaim durvaságba torkolljanak, ám nem féltem rákapcsolni és feszegetni azt a határt, amit már nem léphetek át. Másodjára is sikerült őt a csúcsra juttatnom, kisvártatva pedig én is elmentem. Ahol tudtam, segítettem, hogy talpon tudjon maradni, majd közelebb húzódtam hozzá és viszonoztam a csókot. Átkaroltam és tovább csókoltam, közben bókokat mormoltam neki, élvezve, hogy férfiasságom a síkos markában van és dolgozik rajta. - Tetszik, hogy ilyen kis eltökélt vagy - mosolyogtam. - És figyelmes - csókoltam meg és nyelvem is áttoltam, hogy párbajra hívjam ő nyelvét. Egyik tenyeremmel tarkóját simogattam, másikkal csípőjét és fenekét. Dolgozó marka, ujjai közt kezdtem ismét éberedezni, ajkaimmal lassan nyakára tévedtem, tenyerem nyakáról pedig melleire, bimbóira, majd ajkaim újra ajkaira. - Varázserejű a kezed - mosolyogtam, ahogy egyre keményebb és nagyobb lettem odalenn, igyekezvén újra harcképessé válni munkájának hála. - Elképesztő vagy. Én kis szexistennőm - simogattam melleit kezeimmel. - Veled egész nap bírnám. Belőled sosem elég - csókoltam ajkaira.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Szept. 01 2024, 14:00
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
+18 Kicsit megrémiszt azt, hogy amikor belém hatol és megpróbálok elhúzódni, megakadályoz benne, de végül a nyugtató simogatásaival, csókjaival és szavaival sikerül elérnie azt, hogy megpróbáljam élvezni és a legjobbat látni ebben a számomra újdonságba is. Hol az élvezettől, hol pedig az időnként belém hasító fájdalomtól nyögdécselek teljesen a csempének lapulva, épp csak a fenekem van kidüllesztve és kiszolgáltatva neki, mert figyelembe véve a növekvő hasam, vigyáznom kell arra, hogy a bennem növekvő gyerekek ne sérüljenek. Aztán betámad ujjával a nőiességemnél is, és a kétféle érzelem annyira felfokozzák a vágyaimat, hogy teljesen ellazulva vagyok képes végül átadni magam az orgazmusnak, ami azt hiszem, hogy még sosem volt rám ilyen hatással. Mégsem hiszem, hogy ez az együttlétünk a kedvenceim közé fog valaha is tarozni, de ha valami újdonságra van szüksége ahhoz, hogy megelégedjen csakis velem, akkor bármire kész vagyok. Ismét tudatosul bennem az, hogy sokkal jobban szeretem Őt még saját magamnál is, és épp ezért van szükségem arra mindig, hogy azt érezzem, csakis engem akar. A múltamban szerzett sérelmeim olyan mértékben eszembe jutnak időnként akaratom ellenére is, hogy gyakran félek attól, ha túl későn ér haza, hogy valaki másnál keresi a vígaszt. Fontos, hogy mindenben tökéletes legyek a számára. Remegő testemmel csak nehezen tudok megfordulni, hogy szembe kerüljek vele, és hiába érzem ezt a kimerültséget, mégis arra gondolok, hogy talán neki még nem volt elég. Tusfürdős kezemmel a férfiasságára markolok rá, eleinte csak lassan játszadozva azzal, a szavai miatt pedig felcsillan a tekintetem, és örülök, hogy neki sincs ellenére az, hogy kiegyenlítsem a számlát. - Egy jó feleségnek figyelnie kell a férjére... - suttogom az ajkára, és felgyorsítom a csuklóm mozgását miközben a nyelveink egymással táncolnak. Nagyon tetszik, hogy még így is próbál azon lenni, hogy ne csak Ő de én is hasonlóan élvezzem azt, amit teszünk, amint a melleimhez ér a kezével még jólesően sóhajtok is, bár azt nem hiszem, hogy lenne erőm Őt újra magamba fogadni, ha a helyzet azt hozná. Csakis az a célom, hogy még egyszer Ő is elélvezzen, mert látni akarom rajta azt, hogy ezt az örömöt csakis miattam érzi. - Akkor szerinted mennyire varázsolna el az ajkam? - kacérkodok vele tovább, még mindig azon ügyködve kezemmel, hogy kellően megduzzadjon a férfiassága, az újabb szavai pedig egyszerűen engem bűvölnek el. Olyannyira, hogy lassan már tisztán gondolkodni is képtelen vagyok. Valóban azt akarom, hogy csakis én legyek az istennője. - A tiéd vagyok. - suttogok rá ismét ajkára, majd óvatosan veszem le kezem a férfiasságáról és a másik kezembe veszem azt, hogy leöblítsem róla a habot. Közben a nyakához hajolok apró csókokat hintve rá, majd a mellkasára, és a karjába kapaszkodva térdelek le végül elé, felnézve rá egy önelégült vigyorral. - Ha valaha is eszedbe jutna, hogy más nőkhöz járj el, jusson eszedbe az, hogy szeretek gondoskodni rólad én magam is. - szólalok meg az alsó ajkamba harapva, majd a megkeményedett nemiszervét a szájamba veszem, aminek a hegyét csak lassan kezdem ingerelni először a nyelvemmel, majd egyre mélyebben falom be, betömve vele az egész ajkam. Egyik kezemmel a csípőjébe kapaszkodok a másikkal pedig az Ő kezéért nyúlok, amit a tarkóm felé vezetek, felnézve szemeibe és várva azt, hogy Ő diktálja nekem a tempót.
It's amazing how much pain you have caused me.
What's even more amazing is that i still love you anyway ..
★ foglalkozás ★ :
múzeum igazgató, régiség kereskedő
★ play by ★ :
Clémence Poésy
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
140
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Szept. 01 2024, 16:45
To my Wife.
“People (...) are not interested in the truth. They like appearances because appearances are more beautiful.”
+18 - Én pedig igyekszem jó férj lenni és figyelni rád és a vágyaidra - viszonoztam a gesztust szavaimmal. Ha ő úgy, én így. Végülis mind a ketten ugyanazt szeretnénk a magunk módján, igaz, ő teljesen önzetlenül, míg nekem olykor vannak hátsó szándékaim. De a céljaink közösek, nem? Boldogok akarunk lenni és közben próbáljuk a másik boldogságát is szem előtt tartani. Azért én is törekszem rá, hogy ő se keseregjen mellettem. Miközben nyelveink játszadoztak, keze tovább rakoncátlankodott férfiasságomon, aminek fokozatosan lett eredménye. - Teljesen elégnék - feleltem az ajkait illető kérdésére. - Fel fogsz forralni, el fogsz égetni - tapadtam újra ajkaira, majd szép lassan alá bukott. Mikor kezeimbe kapaszkodott igyekeztem őt megtartani, de szavai sértettek. Miért feltételez rólam ilyet? - Eszembe se jutna, kicsim. Nekem te vagy az egyetlen és mindig te is leszel. Te mindig mindent megadsz nekem és boldog vagyok veled - simogattam meg arcát és ezt tényleg komolyan is gondoltam, ez nem csak üres jópofizás volt, vagy manipuláció. Tényleg nem jártam félre és nem is akartam és tényleg mindent megkaptam. Illetve majdnem mindent. A teljes életét még nem. Még mindig osztoznom kell vele más emberekkel is, köztük a barátnőivel, de majd idővel... - Csak téged szeretlek és csak téged kívánlak - túrtam hajába, majd álla alá nyúltam, hogy felnézzen rám, miközben férfiasságom már rá vágyakozva szemezett vele. Lehajoltam hozzá egy csókora, majd felegyenesedtem újra és arcát simogattam, Ő pedig férfiasságomra cuppant. Jóleső sóhajjal fogadtam kezdő lépéseit, majd ahogy egyre jobban benyelte úgy nyögtem fel alkalom adtán. Elképesztően jól estek az ingerek, amiket okozott nekem, nagyon jól csinálta, értette, hogy a legjobb. - Istenem, bébi, nagyon jó vagy - mondtam, majd mikor kezem tarkójára vezette kezdetben nem tettem semmit, hagytam, hadd csinálja kedve szerint, de aztán éltem az önként kínált lehetőséggel és olykor kicsit gyorsabbra vettem őt, vagy mélyebben ráhúztam, de azért nem voltam gonosz, igyekeztem nem letolni a torkán, csak annyira, amennyire még neki is kellemes volt és nekem is nagyon jó volt. - Elképesztően csinálod, még így, nagyon jó vagy. Istenem, de tudod mi a legjobb - nyögtem nagyokat, mikor elkapott egy-egy kifejezetten jó technikát. - Kicsit gyorsabban - simítottam tarkójára és megnyomtam kicsit, de még mindig nem annyira, hogy úgy érezze durva, vagy telhetetlen vagyok, pedig már nagyon közeledtem a végéhez. - Már nem kell sok és jövök... - túrtam hajába, miközben takóját simogattam és masszíroztam. Belemarkoltam hajába és önkéntelenül is löktem újra egyet a tarkóján és szorítottam hajába, de nem téptem meg. Nagyokat nyögtem, ahogy igyekeztem uralkodni a fenomenális kéjen, amit szája okoz, aztán ellövelltem.
A person is not always able to distinguish between reality and the truth influenced by emotions.
The latter can even paint a deceptive picture, although most of the time we do not want to be aware of it.
★ foglalkozás ★ :
Vállalati - gazdasági ügyvéd
★ play by ★ :
Andrew Scott
★ hozzászólások száma ★ :
188
★ :
Re: Gleeson & Elinor // Shopping for the future
Vas. Szept. 01 2024, 18:33
Gleeson & Elinor
“I didn't come here to tell you that I can't live without you. Actually, I can. I just don't want to..”
+18 Kívánni sem kívánhatnék nála jobb társat, egyszerűen mindent megkapok tőle, amire csak egy nőnek szüksége van. Figyelmes, gyengéd, romantikus és már egyre biztosabb vagyok abban, hogy a gyerekeinknek is jó apja lesz. Nem tudom, hogy ez hogyan lehetséges, de napról napra egyre erősebbek az érzelmeim iránta, semmi olyan nem is tudna történni ami miatt mindez változzon. Szerelmes tekintetem rá emelem, miközben megérintem az arcát, és egyre határozottabb vagyok az miatt, hogy hálámból, mert olyan jó hozzám, úgy kényeztessem ismét, hogy közben neki nem kell tennie velem semmit. Nekem épp elég az, ha látom a tekintetében azt a vágyat, amit csakis én váltok ki belőle. Szerintem nem is élném túl azt, ha elhagyna, vagy más nőkhöz járna. Igyekszem egyetlen pillanatra sem abba hagyni a kezemmel való kényeztetését és egyre pimaszabb megjegyzéseket engedek meg magamnak, csak azért, hogy még kívánatosabb legyek a szemében. - Akkor készülj, mert azt akarom, hogy égj... - suttogom még mindig az ajkára, majd el is húzódok tőle, hogy kiszolgáltatva magam neki térdeljek le elé, szembe nézve a férfiasságával, majd fel rá. A kétségeim talán alaptalaon, hisz sosem adott okot arra, hogy ne bízzak benne, de sajnos még mindig a saját képességeim azok, amelyekben nem tudok hinni, és folyamatosan rettegek attól, hogy elveszítem előbb vagy utóbb Őt is. Bár igyekszem ezt minél ritkábban szóvá tenni, de azért időnként kibukik belőlem. Mint ahogyan most is. - Tudom... bízom is benned. - bólintok rá mosolyogva és elkapom az arcomat simogató kezét, hogy bele pusziljak a tenyerébe. - Én is csak téged. - suttogom még mindig teljesen elvarázsolva tőle miközben felnézek rá, és amint lehajol hozzám viszonzom a csókját, aminek még mindig olyan megnyugtató hatása van rám. Megvárom, hogy kiegyenesedjen, aztán el is kezdem a szájamba venni az arcomba ágaskodó férfiasságát, fokozatosan egyre mélyebben fogadva Őt magamba, végig mozgatva a fejem, és fel is nézek rá, miközben tőle várom azt, hogy irányítsa a gyorsaságomat. Mivele eleinte nem teszi, csak lassan dolgozok, néha a nyelvemet is használva, mindkét kezemmel a csípőjébe kapaszkodva. A szavai még bátorítóbbak voltak a számomra, tetszett az, hogy élvezi, amit teszek vele, és amikor a tarkómat kezdi gyorsabban vezetni és kicsit még jobban rákényszerít arra, hogy erősebben faljam be, úgy is teszek, az orromon keresztül lélegezve. Minden egyes dícsérete, amit kapok, jobban ráösztönöz arra hogy véletlenül se hagyjam abba, és amikor rám szól, hogy gyorsabb legyek, változtatok is a tempómon, és csak azt az egyet bánom, hogy amig szabad volt a szám nem szóltam, hogy ne oda élvezzen el. Mivel a segítségével egyre hevesebb kezdett lenni a szájam játéka, tudtam a szavai nélkül is, hogy nemsokára a végéhe közeledünk, de olyan erősen nyom magához és markol a hajamba, hogy nem tudok elhajolni a belőle ki ömlő sperma elől. Már nem is mozog a fejem, csak szájamban a férfiasságával érzem meg a spermáját, ami miatt kimeresztett szemekkel nézek fel rá, mert ilyen még nem is volt egyetlen szeretkezésünk alkalmával sem. Aztán arra gondolok, hogy mi tenné Őt boldoggá, és arra jutok, hogy valószínűleg rosszul érintené, ha kiköpném azt, ami belőle jön ki. Ha Őt szeretem, akkor mindenét kell szeressem. Így végül, bár egyáltalán nem jó szívvel, de hagyom, hogy a torkomba le folyjon a langyos folyadék utolsó csepje is, amit belém lövel. Ha elengedi a fejemet elhúzódok tőle, megtörlöm a számat, és igyekszem rá mosolyogni, hogy ne vegye észre azt, hogy nem tetszett az, ami történt. De továbbra is ott térdelek előtte, zihálva, mégis minden ellenére boldogan, hogy sikerült elérnem nála ezt az örömöt. Végülis csak ez számít. - Most már tényleg le kéne zuhanyoznunk... - szólalok meg halkan, rá ülve a lábaimra, mert annyira fáradtnak érzem magam, hogy félek, nem is tudnék innen felállni. Most kezdem érezni azt is, hogy a korábbi szeretkezésünk helye egy kicsit érzékeny, így akaratlanul is felnyögök.