-Persze ez nyilván így van, de őszintén szólva nem igazán látom benne a potenciált, hogy ebből bármilyen valós karriert tudnék csinálni... csak simán azzal, hogy esetleg megtanulok ügyesebben gitározni. Bár egy csajbandát el tudnék képzelni..-nevetek egy kicsit. Elképzelni és megvalósítani persze két nagyon más dolog. Elég csak megnézni a sulit, hogy hány tehetséges zenész van aki nem csak hogy gitározik, de öt másik hangszeren is játszik, mellé pedig olyan hangjuk van, hogy a szív beleszakad. -Ez is igaz.-bólintok egyetértve. Minden út elkezdődik valahol. -Biztosan tökre elmebetegek vagyunk, hogy ilyen videókon tudunk relaxálni.-állapítom meg, bár szerintem ez az egyik legártalmatlanabb mentális probléma, amivel az ember rendelkezhet. -Az én se bírnám nyugi, de ilyen fullos tésztákat, meg leveseket szoktak tolni. Van egy csaj, aki mindig ilyeneket eszik. Tök hülye vagyok, de imádom.-nevetek egy kicsit megvonva a vállaimat. Ennél jóval nehezebben emészthető dolog számomra a randi kérdés. Igazából momentán, szerintem van elég problémám és púpnak se kellene emellé egy kapcsolat, amiben örökké azon szenvednék, hogy nem baszok-e el valamit. -Hát pedig sajnos ez van. A friendzone egy kurva szar dolog.-főleg ha az ember egyik nap úgy kel, hogy brutál módon sikerült belezúgni a legjobb haverjába. Ilyenkor mit tesz az ember? Semmit. Nagy lelkesen hallgattam és úgy tettem, mintha minden teljesen okés lenne, hogy ne bolygassam meg a barátságomat Eddievel. -Ez igaz, de a legtöbbjüket Tana jobban érdekli, amit annyira nem bánok, mert láttam milyen üzeneteket kap szegény.-húzom el egy kicsit a számat felidézve, hogy mik is vannak a privát üzenetei között instán... és hát a srácoktól érkező próbálkozásokat természetesen konkrét dickpic montázsok tarkítják, ami csak addig vicces, amíg nem nálad landol egy ilyen. -Ja a családot nem is úgy gondoltam, hogy most és azonnal... hála az égnek tényleg van még arra bőven idő.-fújok egy nagyot. Legalább ezen még tényleg nem kell fájnia a fejemnek. Kicsit mindketten elbambulunk a csajt figyelve a kutyákkal miközben a fagyit eszegetjük. Lehet ez kellene nekem is... mármint nem a csaj, hanem megvárni, amíg az univerzum arcon csap egy kikerülhetetlen lehetőséggel. Hümmögve hallgatom, miközben bólogatok egy kicsit. -Az aranyásók nem így néznek ki. De majd figyelünk, hogy egy év múlva is itt lobog-e a kutyák után.-vigyorgok rá. Mondjuk nem csodálkoznék, ha nem így lenne. Ha kifognék egy olyan srácot, akkor szerintem én sem szarakodnék ilyesmivel, inkább kiélvezném... a pasit is és a helyzetet is. Na mindegy. -Jól vagy?-pillantok rá aggódva ahogyan szinte sikerül belefullasztanom a fagyiba egy ártalmatlannak szánt kérdéssel, de szerencsére hamar összeszedi magát, így Evie meggyilkolása nem az én lelkemen fog száradni. Amikor kimondja Louis nevét majdnem én nyelem le a kanalat, mert sok névre számítottam, de az övére pont nem annyira.. vagy nem elsőkét. Ott van Tommy, Eddie, Liam, Keith, Heath... az ő nevükre előbb tippeltem volna. -Tudom ki az.-köhögök egy kicsit bólogatva. Kicsit meg is pihentetem ezt a a fagyizás dolog, legalább addig amíg erről beszélgetünk. -Most komolyan engem kérdezel?-nevetek fel.-Egyébként nem lenne nehéz belebotlani, egész alacsony a srácok között.-gonoszkodok egy kicsit úgy, mintha egyébként nem lenne még így is magasabb nálam egyébként Louis. -Őszintén szólva nem tudom, hogy Richards-nál mi működne.-vallom be a vállaimat megvonva egy kicsit. -Hát, ha szeretnéd megkérdezhetem Tommy-t hátha tud valamit róla. Ők egész sokat szoktak beszélgetni.-ajánlom fel neki a közbenjárásomat az infó szerzésben, bár nem vagyok benne biztos, hogy Evienek ennyi hiányzik a próbálkozáshoz.
My soulmate is out there somewhere. Pushing a pull door..
I just know it.
★ lakhely ★ :
Yorkville, Manhattan
★ :
★ idézet ★ :
★ foglalkozás ★ :
Tanuló, babysitter
★ play by ★ :
Katie Douglas
★ hozzászólások száma ★ :
44
★ :
Re: towards home | Ellie & Evie
Hétf. Aug. 26 2024, 15:27
to Ellie
wanna go home together?
- Akkor leszel jobb, ha egyre többet gyakorolsz – mosolygok rá bíztatóan. – Én is így vagyok a zongorával. – Azért eléggé zavarba tudok jönni, ha Hellával játszunk, aki ezerszer ügyesebb, mint én, de azért nem adom fel, inkább inspirál, hogy jobb is tudok még lenni, persze ahhoz több energiát kellene belefektetni de én inkább rajzolok, ha időm engedi. – Amúgy, mindenki elindult valahonnan, úgyhogy ez ne vegye el a kedved. – Csak az út hosszú, és sok idő, mire eljutunk odáig, hogy azt érezzük, most már talán eléggé jó vagyok. Néha olyan bölcs dolgok jutnak eszembe, hogy megijedek magamtól. - Én is ha megnézek egy valamilyet, akkor utána tolja az arcomba a Tiktok az összes többit is, aztán jól beszippant… ilyen a szőnyeg takarítós is. – Jó ég, hogy mennyi időt elvesztegettem már ilyen dolgokkal, ahelyett, hogy valami hasznosat csináltam volna… - Én tuti nem bírnám nézni a kajálós vidiket, főleg ha valami tücsköt vagy ilyesmit esznek, arra kiakadnék – fintorodom el egy pillanatra, ahogy eszembe jut. Ha Ellie meg a randizás két külön univerzum, akkor én mit mondjak?! Sírni tudnék konkrétan. - Télleg? Pedig tökre nem így tűnik… ott vannak körülötted egy csomóan… meg az előbb az a bámulós srác is, tuti nem engem nézett – húzom el a számat. Nem mintha annyira bánnám, én szerintem nem illek össze az ilyen menő srácokkal, mint bámulós srác, aki még jóképű is. Ellie annál inkább. Meg nem olyan kis nyomika, mint én, tuti, hogy jobban kezeli az olyan helyzeteket, amikor srácokkal kell kommunikálni, meg ilyesmi. – Ne szívass már – bököm oldalba egy kicsit, remélem, nem borul fel – Pedig te nagyon ilyen közkedvelt csaj vagy szerintem, meg Tanával lógsz együtt, tuti egy rakat srácot ismertek – én is ismerem őket, de csak távolról. – Amúgy a család még tök messze van, ne kattogjál ilyesmin szerintem… - úgy mondom ezt, mintha valami irtó nagy tapasztalatom lenne. Azt látom csak, hogy a tesóm, Emily is jó későn lépett erre az útra, aztán nem dőlt össze a világ, hogy harminc felett lett családja. Betolok egy hatalmas kanálnyi fagyit az arcomba, mialatt a mázlisa csajt nézem, ahogy bénázik a kutyákkal. Vajon beleesnek a tóba? - Hát ja… főleg azzal a sráccal, ha láttad volnaaa – pillantok Ellie-re jelentőségteljesen. – Szerintem a Neveletlen hercegnő reloaded version, vagy ilyesmi – nevetek fel kicsit hangosabban. – Megfogta az Isten lábát a helyes fiúval, az tuti… de igazad lehet, nem tűnik egy aranyásónak végül is – kicsit megdöbbenek magamon, hogy honnan szedek ilyen szavakat. Nem is nagyon vagyok otthon a témában amúgy… épp Hellával beszéltük a múltkor, hogy mindketten egy jó nagy „nope” feliratú táblát mutatnánk fel, ha valaki megkérdezné, milyen tapasztalataink vannak az ellenkező nemmel. - Ja öhm… nekem? – kérdezek vissza, s kicsit félre is nyelem az imént bekapott fagyit, de azért nem fulladok meg, asszem. – Hát az a Louis nevű srác egész helyes… tudod, aki zenél is. Akkora szemei vannak, hogy először megijedtem tőle, a vigyora meg kétszer körbeéri a fejét – nevetek fel, amikor eszembe jut. – Ja de amúgy semmi extra… mármint nem tettem lépéseket, meg úgyse fogok, elballagunk, aztán biztosan majd szembejön valaki… egyszer – vonom meg a vállamat. Nem parázom túl, de tény, hogy jó lenne már tapasztalatot szerezni, csak nem tudom, hogy mit kéne tennem, vagy egyáltalán nekem kell-e bármit lépni, vagy várjam a sült galambot, hogy a számba repüljön? – Vagy szerinted le kéne szólítanom? Esetleg belé botlani, mintha véletlenül történne, mint a filmekben? – pillantok kérdőn Elodie-ra, akinek bizonyára fényévekkel több tapasztalata van, mint nekem. – Lehet azt a csajt kéne megkérdeznem a kutyákkal, neki eléggé bejött az élet – biggyesztem le az ajkaimat, aztán csüggedten betolom az utolsó kanál fagyit is, ami már inkább citrom ízű víz, mint fagyi.
Már megszoktam, hogy mindenkinél jóval kisebb vagyok, így talán azért mérem el, hogy Evie esetében mi az ami még egy gyengéd lökés és mi az amivel már szinte fellököm. Még szerencse, hogy nem sikerült ténylegesen felborítanom őt így a járda kellős közepén. -Egyébként is le kell szarni.. gondoljanak, amit akarnak. Emiatt sem elégni nem kell a napon, sem pedig unatkozni.-nem is tudom, hogy az embereknek miért nincs jobb dolguk, mint örökké mások felett ítélkezni. Részemről mindenki csináljon azt amit akar, úgy ahogyan jól esik. Kisebb bajom is nagyobb annál, mint hogy valaki fura vagy sem. -Azt értem, hogy jót akarnak azzal, hogy valami stabil, biztos szakma felé szeretnének terelgetni minket, de úgy csinálnak, mintha ők nem utálnák a munkát, amit nem maguknak választottak.-mondjuk az én szüleim pont olyan karrier felé haladtak, ami kézenfekvő volt a számukra, de rengeteg helyről hallottam, hogy mennyire utálnak reggel felkelni és elindulni valami olyat csinálni, ami nem komfortos a számukra. -Ááááhh... annyira nem vagyok ám jó.... el tudok pengetni a húrokon Eddie-t kísérve, de semmi extra. Nem vagyok egy nagy virtuóz... sajnos.-se tehetségem, se önbizalmam nem nagyon lenne ilyen videókat feltenni a netre, de Evie aranyos, hogy ennyire próbál valahogy lelket beszélni belém, hogy én is meg tudnám állni a helyemet az online térben. Nem tudom... őszintén szólva rettenetesen tanácstalan vagyok, hogy mihez kellene kezdenem a kis életemmel, de majd kialakul... remélem. -Nem is tudnék én annyit enni szerintem. Csak szeretem azokat a videókat.-vonom meg a vállaimat. Egyébként sem vagyok benne biztos, hogy azokat a kajákat le bírnám nyomni a torkomon, amik a képernyőm hihetetlenül jól néznek ki. Szerintem a felének az ízére vagy az állagára borzasztóan ki tudnék bukni. -Na ja. Mondjuk én meg a randizás is két külön univerzum. Nem vagyok mostanában formában ilyen szempontból.-mondjuk soha nem is voltam kifejezetten. Itt-ott bulikan egy kis kavarás belefér, de valahogy vonzom az olyanokat, akik egy éjszakánál hosszabban nem is gondolkoznak a csajokban. Nem mondom, hogy ez nem jön kapóra néha, de nem is feltétlen ezt keresem én mindig. -Egyébként igen. Szeretnék majd sajátot, meg családot, meg mindent... csak ismerkedni ne kellene hozzá.-nevetek egy kicsit a saját szerencsétlenkedésemen az életben. Tök gyász... tudom én, de mit csináljak? Fagyi, selfie kipipálva, így pedig már boldogan áshatom bele a kis golyókba a kanállal. -Huhh hát nekem tuti nem lenne ilyen szerencsém... ez ilyen egy a millióból esetnek hangzik.-mosolygok rá. -Azért szerintem csini az a csaj. Mármint olyan kis kedves arca van. Ha pasi lennék és nem csak kavarni akarnék én is valaki hasonlót vinnék randizni.-a pasik nem a ribik mellett állapodnak meg. Ideig óráig elszórakoztatják magukat velük, de nem velük állapodnak meg.... hanem az olyanokkal mint az a kutyasétáltatós csaj. Mármint én így képzelem. -Mizu veled meg a pasikkal egyébként? Mármint úgy általánosságban.. nem jön be valaki a suliból?-ritkán van lehetőségünk ilyenekről beszélgetni, hiszen a falnak is füle van az iskola falai között, de egymás között nyugodtan megvitathatunk ilyeneket.
My soulmate is out there somewhere. Pushing a pull door..
I just know it.
★ lakhely ★ :
Yorkville, Manhattan
★ :
★ idézet ★ :
★ foglalkozás ★ :
Tanuló, babysitter
★ play by ★ :
Katie Douglas
★ hozzászólások száma ★ :
44
★ :
Re: towards home | Ellie & Evie
Kedd Júl. 16 2024, 15:47
to Ellie
wanna go home together?
Néha nem tudom, hogy burokban élek-e vagy annyira a saját kis világommal vagyok elfoglalva, hogy másokat nem veszek észre. Vagyis inkább olyan dolgokat, amik az orrom előtt vannak egy ideje, de valami miatt nem látom. Ilyen ez a gördeszka-izé is. Gondolom azért, mert ha bárhová megyek, az esetek nagy részében rajzmappa van nálam és olyankor örülök, ha nem lök fel valaki, így leginkább a túlélésért küzdök, ha bárhová közlekedni kell, franc se figyeli, hogy ki milyen járművet használ. - Télleg? Hű – pislogok rá nagyokat. Amikor Hella mondta, szerintem akkor is ilyesmi reakcióm lehetett. Csak kicsit gáz, gondolom. – Tök menő – állapítom meg bólogatva. Szerintem én leggyorsabban úgy tudnék közlekedni vele, ha ráülnék, és valahogy lökném magamat, mint egy teknős. Eléggé vicces látvány lenne, ha így belegondolok, de így vélhetően megúsznám sérülés nélkül. A taxi az egyedüli, ahová nyugodtan beférek, de hát azzal is csak a bajom van a fura arcok miatt. Majd ha lesz saját autóm, akkor végre nem kell szenvedni ezekkel a dolgokkal. Együtt nevetek Ellie-vel a taxis sztorimon – persze, amikor átéltem, csak szenvedtem és ki akartam szállni minél előbb. Amint összeszedem magam az elvesztett egyensúlyi állapotból, sétálok tovább, mintha mi sem történt volna. – Ja, semmi – legyintek. – Köszi, helyetted biztosan akadnak majd mások, nem aggódom ezen, hozzászoktam már. – Nyilván lesznek mindig olyan arcok, akik észreveszik a fura csajt és látványosan összesúgnak az orra előtt. Sosem értettem, hogy mire jó ez. - Szerintem is, de másoktól is hallottam már, hogy a szüleik szerint ez így jó – vonom meg a vállamat. Mintha ahhoz nem kellene semmilyen adottság, hogy valaki elsajátítsa azt a rengeteg száraz tananyagot, amit ott kell tanulni… nem is tudom, mit kezdenék magammal, ha elvégeznék egy üzleti sulit… vélhetően nem végezném el, hanem inkább megszöknék otthonról, csak kár, hogy két évig még kiskorú vagyok és a szüleimnek van hatalmuk felettem. - Na az kezdetnek tök jó. Csinálhatsz Youtube-ra videókat is akár, csomó ilyen van. Némelyik cover jobb, mint az eredeti – mondom, miközben arra gondolok, hogy miért vagyok mindig olyan nyomi, hogy szenvedek a hülye kaviccsal, sosem tanulok a hibámból? – Hát nem t’om – nevetek fel vele együtt a zabálós video hallatán – Nem biztos, hogy az hosszútávon jó, még a végén hordó leszel. – Ez pedig határozottan nem állna jól Ellie-nek. - Jajj ugyaaan, az nem szerencse… még pasit is szerezni kell előtte meg ha szereted a gyerekeket, akkor gondolom, szeretnél majd sajátot is, nem? – Én tuti, hogy kutyát meg macskát szeretnék, de egy pasi se lenne rossz majd, gondolom… annyira még nem gondoltam bele ezekbe a dolgokba, annyira visz magával most minden, időm sem nagyon van a jövőn gondolkodni... vagy úgy bármin is. Miután megállapítom, hogy a fagyis selfie jól sikerül, el is rakom a telefont, nehogy még jobban összetörjem egy szokásos ügyetlen pillanatomban. - Ahaa, szerintem iiiis – vigyorgok Ellie-re a megfagyott számmal. – Olyan, mint a filmekben. El sem hinném, ha nem a két szememmel láttam volna. Lehet, hogy inkább kutyákat kellene sétáltatnom suli helyett és akkor rátalálnék én is a hercegemre – még mindig ábrándos tekintettel nézek ki a fejemből valahova a távolba. – Nem mintha annyira ráérnék foglalkozni vele… meg amúgy se vagyok egy pasi mágnes – teszem hozzá. – Pedig ez a csaj sem valami nagy szám szerintem – vonom meg a vállamat. Úgy mondom ezt, mintha én valami topmodell lennék.
-Én? Maga vagyok a kibaszott optimizmus.-bólogatok nagyokat, mintha valóban így is lenne. Valójában sokat nevetek és mosolygok, de a háttérben egy orbitális viharfelhő vagyok, aki mindig a lehető legrosszabb végkifejletet tartja a legvalószínűbbnek. Amint megáll én is megtorpanok kíváncsian felvonva a szemöldökeimet, hogy mitől fagyott így le a rendszer nála. -Mhm.-bólintok a deszkázós kérdésére, bár egy kicsit meglep, hogy ennyire megdöbbent ezen. Szerintem a tinik legalább fele tud valamennyire gördeszkázni.. még a lányok is.-Hát nem tudom.. én elég sok deszkás lányt ismerek bár ne gondold, hogy tudok extra trükköket meg ilyenek. Csak annyira megy, hogy gyorsabb legyek, mintha gyalogolnék és alapvetően elég stabil vagyok.-bár azt nem állítanám, hogy soha nem próbáltam meg kitörni a nyakamat. A farmer alatt a térdemen most is van néhány horzsolás, ami éppen gyógyuló félben van. Jól nyakon is vágott Eddie, hogy a múltkor is eltaknyoltam.. nem mintha szándékosan estem volna el egy gödörben, amit nem vettem észre időben. Na mindegy. A fejemet hátravetve nevetek hangosan. -Huhh... hát az tényleg elég randomra sikerült akkor.-mondom, amikor már kellően kinevettem magam a sztori hallatán. Ez klasszikusan olyan dolog, amit én is képes vagyok szemrebbenés nélkül bejátszani. Azt hittem elég gyengén böktem csak meg a könyökömmel, de a jelek szerint sikerült meglepnem és majdnem felborul. -Jajj bocsesz.-pillantok rá bocsánatkérően.-Felőlem aztán rajzolhatsz és ücsöröghetsz ruhában a strandon, én nem fogok beszólni érte.-részemről aztán mindenki úgy érzi jól magát ahogyan csak akarja, én tutira nem fogom kritizálni. Hát az biztos, hogy én nagyon drukkolok neki, hogy még véletlenül se kelljen üzleti suliba mennie. Nem igazán értem a szüleit, hogy miért gondolják, hogy ez jó B terv lenne. Szerintem csak belefulladna Evie, ha valami ilyesmi száraz szarságot kellene tanulnia. -Ez kurva gáz.-bólintok egyetértően. -Persze ez is benne van a pakliban.-bár se énekelni nem tudok és még táncolni is csak annyira, hogy egy házibuliban ne legyek halál ciki. Nem is tudom, hogy ezeken kívül miben lehetnék kiemelkedően jó. -Gitározni szeretek, Eddie próbál megtanítani egy ideje, amikor éppen ráér, de olyan jól sose fogok játszani, mint ő.-olyan igazi tábortűz mellett zenélős szintnek elmegy tehetség vagyok a gitárral a kezemben, de semmi extra. Azért értékelem, hogy Ellie ennyire igyekszik valami kapaszkodót adni, hogy pozitív maradjak... vagy pozitívvá váljak vagy a tököm tudja. Cuki és kész. -Végül is ez jogos. Én örökké ezeket a zabálós videókat nézem. Lehet, hogy az még nekem is menne.-nevetek egy kicsit, bár ilyesmire nem lehet a jövőt alapozni. Sajnos. -Lehetséges. Ha van egy kis szerencsém annyit gondolkozok majd, hogy egyszer csak nyugdíjas leszek.-megvonom a vállaimat. De jó is lenne suli után egyből kiélvezni, hogy vége is a kínzó éveknek. Végre megszereztük a fagyinkat, ez nekem pedig már maga a mennyország. -Uhh, igen! Mindenképp.-legalább lesz képes bizonyíték, hogy nem mindig csak züllök a világban, hanem ilyen normális dolgokat is csinálok két buli és füvezés között. Na mindegy. -Hmmm? Kit?-lábujjhegyre állok, hogy jobban körbe tudjak nézni és hamar meg is találom azt akiről beszél. -Tényleg?-nézek rá egy kicsit döbbenten majd megint a lányra.-Hát ez mennyire undorítóan nyálas...-fintorgok egyet.-Imádom.-teszem hozzá vigyorogva.
My soulmate is out there somewhere. Pushing a pull door..
I just know it.
★ lakhely ★ :
Yorkville, Manhattan
★ :
★ idézet ★ :
★ foglalkozás ★ :
Tanuló, babysitter
★ play by ★ :
Katie Douglas
★ hozzászólások száma ★ :
44
★ :
Re: towards home | Ellie & Evie
Szer. Jún. 19 2024, 16:35
to Ellie
wanna go home together?
Egyetértőn bólogatok, hogy Ellie is hasonlóképp vélekedik az angolról, mint én. Kicsit úgy érzem, hogy ez a kínais megnyilvánulásom olyan stréber dumának hat, pedig távol álljon tőlem az ilyesmi… elég csak a jegyeimre ránézni. Ugyanakkor én bármit lerajzolok, legyen szó egy állatról, egy vázáról vagy épp ezekről az írásjegyekről. Ki is kellene ejteni őket meg mondatba foglalni, az már egy kicsit más téma. - Hát te nagyon optimista vagy – állapítom meg. Kár, hogy nem mindig használják, hiába van az autókon fék. Apu szokott mindig szentségelni, hogy irányjelző is van ám rajtuk, mégsem képes mindenki használni valamilyen rejtélyes (?) oknál fogva. Főleg a drágább márkák tulajdonosai, furcsa. Aztán megállok egy pillanatra és nagyokat pislogok Elodie-ra. - Te deszkázol? – kérdezem meglepetten, majd indulok is tovább. – Mármint ez tök jó… ismerek egy csajt, aki szintén, aztán belőle se néztem volna ki. Nem egy csajos sport, vagy mi. – Sport ez egyáltalán? Vagy csak közlekedési eszköz? Fú, de nem vagyok képben ilyesmivel. Nekem tök oké a görkori, de azzal meg nem merek tömegbe menni, mert úgy löknek fel, ahogy csak akarnak, úgyhogy nem viszem túlzásba, jó nekem gyalogolni. - Random dolgot? Na ja, én is végül is, asszem… A legjobb az volt, mikor megkérdezte az egyik, hogy hosszú napom volt-e, aztán azt feleltem, hogy szerda. Na ez eléggé randomra sikerült szerintem – nevetek fel. - Találó – mondom vigyorogva a Casper poénjára, miközben kissé megbök Ellie, amire nem számítok és majdnem felborulok mappástul meg mindenestül, de összeszedem magam és visszatérek mellé. – Na ezért ülök inkább pólóban meg rövidgatyában a strandon és rajzolok, kb mindig azt szoktam csinálni. Uncsi, tudom – legyintek. Ellie szerint is szívás lesz, ha nem vesznek fel a művészeti suliba. Vagyis hát, ő nem pont így fogalmaz… kicsit szókimondóbb, mint én, de ezt meg megszoktam. Kész szerencse, hogy a tanárok felé tudja kontrollálni magát. - Én se magamat – értek egyet vele. Nem mondom, hogy bukásra állok matekból, de végképp nem az én világom. – Nem értem, miért gondolják azt a szülők, hogy majd az beválik. Mástól is hallottam már ezt, tök gáz – grimaszolok. – Ja ezen ne akadj fenn, simán lehet, hogy neked más készségek mennek jobban... - Nem véletlen hívják készségtantárgyaknak. De persze erőltetik a sulikban, miért is ne… - … csak lehet, hogy még nem tudod, micsoda. Lehet, hogy valami hangszer, vagy ilyesmi – vonom meg a vállamat. Ezt nem tudom Ellie-ről, hogy játszik-e bármin, de például a zongorát simán kinézném belőle. Na igen, bizonyára én nem arra születtem, hogy füvezzek, de soha ne mondd, hogy soha, úgyhogy azért nem vetem el a lehetőségét, meg tök menő… gondolom. Túl kocka vagyok ahhoz, hogy tudjak ilyesmit, azt hiszem. - Olyat is láttam már, hogy azzal futott be, hogy szőnyeget takarít és csinál belőle ASMR videót – nevetek fel. Ezernyi lehetőség létezik, csak meg kell találni a rést. Ez nagyon bölcs gondolat, egy pillanatra meg is lepődöm magamon. –Amúgy szerintem ez nem baj, hogy még nem tudod… lehet, hogy csak több időre van szükséged – pillantok rá majd rátaposok a kavicsra, amit rugdostam és kicsit fáj tőle a talpam. Miután kikértük a fagyit és kifizettük mindketten, az instára a fotó nyilván nem maradhat el. Előveszem a telefont, majd mosolygok egy hatalmasat, amikor mellém lép Ellie. – Szupiiii! Persze! Vagy be is tagelhetlek - felelem, majd elrakom a telefont, mert így fél kézzel most biztosan nem tudom kiposztolni, de majd később mindenképp sort kerítek rá. - Aha, de annyira jó – mondom vigyorogva, hatalmas szemekkel. Legszívesebben beönteném az egészet a számba egyszerre. Kicsit arrébb tőlünk megpillantok egy lányt, aki rengeteg kutya társaságában sétál. - Láttad már ezt a csajt? – bökök a lány irányába, s közben azt érzem, hogy megfagyott az agyam is. – Képzeld, mentem a múltkor suliba és láttam, hogy felborított az a fekete kutyája egy srácot, aztán a srác ahelyett hogy leszidta volna, még segített is neki… milyen love sztori már, nem? – nézek a távolba ábrándos tekintettel. – Azóta már többször is láttam őket itt reggelente. - Na nekem tuti sosem lesz ilyen mázlim a pasikkal.
-Jó, de ők híresen jó arcok.-nevetek egy kicsit megvonva a vállaimat. -Áhhh.. nem hiszem, hogy új nyelvbe kezdenék. Tök felesleges.. szerintem nem nagyon járok majd az életben olyan helyen, ahol az angollal ne boldogulnék. Kínai? Hát te mazochista vagy ez már fix.-kerekednek el egy kicsit a szemeim, bár tisztelem, hogy van türelme ilyenekkel szórakozni. -Hát nem zárnám ki a lehetőségét.-vagy tényleg olyan halkan motyogott, hogy még véletlenül se értse egyikünk sem. Van olyan, hogy az embernek ki kell mondania a gondolatait, de annyira azért mégsem, hogy ténylegesen valaki másnak szánja a szavait. -Jajj ugyan van a kocsikon fék.-legyintek egyet nevetve, bár egyébként figyelni szoktam. Eddig a leghúzósabb találkozásom egy biciklis futárral volt, ott mondjuk mindketten elestünk, de a mai napig nem vagyok hajlandó elismerni, hogy az az én hibám lett volna. Konkrétan a semmiből bukkant fel. -Ne törődj az ilyenekkel.-le kell szarni és kész. Úgyse lehet mindenkinek megfelelni, így kár is lenne, hogy ezen törje magát bárki. -Ez igaz. Nem mondom, hogy sose metrózok, de ami elérhető távolságra van oda sétálok, vagy gördeszkázok.-úgy egy kiscsit gyorsabb, meg kevésbé kimerítő. -Ezt nem értettem én se soha. Mondjuk én tök jól el szoktam beszélgetni velük, amikor rákényszerülök, hogy taxizzak. Amikor nem értem őket, mondok valami random dolgot, ők meg sodródnak az árral.-szerintem már annak is sokszor örülnek, ha valaki hajlandó kommunikálni. -El tudom képzelni. Casper a strandon.-nevetek egy kicsit megbökve őt a könyökömmel. Néhány pillanatra mindkettőnk figyelme elkalandozik az égre mielőtt folytatnák a beszélgetést visszatérve egy kicsit komolyabb témákhoz, bár nekem nem sok tervem van a jövőre nézve. -Hát nem szépítem ez kurva szarul hangzik. Tökre nem tudlak ott elképzelni.-együttérzéssel pillantok rá. -Hát szerintem a rajzolással csak jobban felbasznám magam, hogy milyen kritikán aluli dolgokat alkotok. Egy ovis zsírkrétával szebbeket tud, mint én.-forgatom meg a szemeimet. Mindig irigyeltem az olyanokat, akik szépen tudnak rajzolni vagy éppen énekelni. -Hát téged nem erre szánt a sors akkor.-mondjuk valahogy el sem tudnám képzelni Evie-t ahogyan szív. Ő már alapból olyan sokszor, mintha lebegne valami jó cucctól. -Sütiket? Édes vagy, de nem láttál még a konyhában.-nevetek egy kicsit. Nem vagyok borzasztó, de nem is tudok olyan szinten alkotni, mint azok, akik a közösségi médián nyomulnak. -Az a durva, hogy tök sokan olyan határozottan tudják mit akarnak... én meg... fingom sincs mihez kezdjek magammal.-sóhajtok egyet. Néha azt érzem velem van a baj, amiért még nincs semmilyen jövőképem. -Az instával? Hát nem tudom... ahhoz is kell valami plusz, hogy felkapjanak.-Evie-nek persze bejött, de neki ott van a művészi véna, ami miatt az emberek követik. Én viszont semmi ilyet nem tudok felmutatni. -Uuuuuu... persze!-bólintok és már lépek is mellé a képhez egy nagy mosollyal. -Majd küldd át!-kirakom én is később. Kissé grimaszolok egyet amikor a hideg bogyók félig ráfagynak a szájpadlásomra, de azért még egy kanállal be tuszkolok a számba, ha már befér. -Rohadt hideg... ki a fasz gondolta volna a fagyiról..-nevetek a fejemet rázva.
My soulmate is out there somewhere. Pushing a pull door..
I just know it.
★ lakhely ★ :
Yorkville, Manhattan
★ :
★ idézet ★ :
★ foglalkozás ★ :
Tanuló, babysitter
★ play by ★ :
Katie Douglas
★ hozzászólások száma ★ :
44
★ :
Re: towards home | Ellie & Evie
Hétf. Május 27 2024, 15:03
to Ellie
wanna go home together?
Sosem értettem, minek kell sokadik nyelvvel szenvedni, ha a sajátommal szuperül el tudnék boldogulni bárhol. Amúgy is, az a benyomásom a franciákról, hogy sznobok. - Én csak Kanadában voltam eddig, ők jó fejek, vagy jó embereket fogtam ki – vonom meg a vállamat. – Ha szereted a nyelveket, még simán tanulhatsz spanyolt szerintem. Nekem a kínai tetszik nagyon vagy a japán. Tök jól el lehet szöszölni az írásjegyekkel. – Mennyi előnye van annak, ha a vizuális dolgok jól mennek, ugye? - De már nem sokáig kell szenvedni ezzel… remélem, hogy nem fogok megbukni évvégén – teszem hozzá egy grimasszal az arcomon. Az végképp nem lenne praktikus, ha pont nyelvből kellene pótvizsgázni nyáron. Így még az sem opció, hogy fizetek valakinek, hogy menjen el helyettem dolgozatot írni. - Dettó – húzom el a számat. – Akkor lehet, hogy már én is félig süket vagyok, és azért nem hallottam? – tűnődöm el ezen egy pillanatig. – De te tök bátor vagy, hogy az utcán is szoktál, én félek, hogy elcsap egy autó, aztán kakukk – mondom, és a kakukk szó valahogy olyan furán jön ki a számon, hogy elnevetem magam. Előfordult gyakran, hogy a saját hülyeségemen röhögtem egyet. – Ahh, valakinek mindig baja van velem, pedig a légynek se ártanék – forgatom meg a szemeim a néni megjegyzése miatt, amit végül is egyikőnk sem hallott, de a fejére volt írva, hogy baja van velem. - Huh, az volt – bólogatok és egy pillanatra bevillan az agyamba, hogy kicsit halál közeli élményem is volt akkor, asszem. - Én sem szeretem, de kibírhatóbb, mint ülni a dugóban, ha messze kell menni… na meg így a fura akcentusú taxisofőrökkel sem kell beszélni, akik annyira törik az angolt, hogy a felét nem értem. Amúgy azok miért akarnak mindig beszélgetni? Ezt sosem értettem… - Ha Ellie nem kedveli a metrót, akkor biztosan inkább taxizni szokott és tuti, hogy ő sem ússza meg ezeket a fura beszélgetéseket. - Naja, azt muszáj lesz – fintorgok a vakolás kapcsán. – Gyári szőke vagyok, nem kecsegtet túl sok jóval a szőke haj-fehér bőr kombó. – Nagyon izgalmasan nézek ki, amikor tetőtől talpig be vagyok kenve az amúgy is fehér naptejjel. Igazi pasimágnes szoktam lenni. – Aww igazán dögös leszek szerintem – viccelem el a dolgot. Inkább bele sem gondolok, hogy a többiek mellett hogyan fogok festeni. A szivárvány látványa mosolyt csal az arcomra. Vagy lehet, hogy eddig is ott volt már, csak most tűnik fel, hogy vigyorgok. Szeretem a színeit, és az a legjobb, amikor látni az egész ívet. Olyankor odaképzelem az unikornisokat és a csillámfaszpónikat, mint egy kislány. - Köszi, cuki vagy – mosolygok Ellie-re, ahogy oldalra pillantok. – A szüleim beíratták az NYU üzleti szakát, de ha oda kell mennem, én meghalok – dramatizálom túl egy kicsit a dolgot, bár legbelül tényleg így érzem. Sosem értettem, miért csak akkor lehet belőlem valaki, ha üzleti suliba járok… - Hmm, tényleg? Én olyankor rajzolni szoktam, azzal tök jól kikapcsol az agyam. Bár azt nem tudom random akárhol csinálni – nevetek. Egyelőre úgy tűnik, hogy én nem olyan festő vagyok, akinek akkor jönnek az ötletek, ha be van szívva vagy drogozva. Vagy lehet, hogy az a rész majd akkor jön, ha kiégek? – Egyszer volt a kezemben füves cigi, de meglöktek és belejtettem egy pocsolyába – erőltetett mosoly jelenik meg az arcomon. Ez bizonyára a Sors keze lehetett. - Ha nem fog tetszeni, később még kipróbálhatsz mást… például süthetsz sütiket vagy akármi. Tele van az insta ilyenekkel – imádom a szivárványos tortát, azt is ott láttam. – De eléggé szar, hogy ennyi idősen már tutira tudnunk kell, hogy mit akarunk csinálni az életünkben. Mi van, ha az, ami most tetszik, tíz év múlva már nem fog? – teszem fel az élet nagy kérdését, és közben egy kavicsot rugdosok, ahogy sétálunk. – Amúgy az instával tényleg tök jól be lehet futni szerintem – teszem hozzá, majd éles váltás és kikérem a csajtól a citrom fagyit. Néha kipróbálhatnék mást is, de mindig ezt szoktam kérni, mert olyan jó savanyú. Kifizetem és elveszem a pohárkát. Aww rózsaszín kanalat nyomott bele! - Köszi! – veszem el vigyorogva és megvárom, hogy Ellie is kikérje az övét. – Aha, egyetértek – felelem, és majdnem belekanalazok a fagyiba. – Jajj várj! Lövünk egy képet instára? – ha már az előbb úgyis eszembe jutott. Előkapom a csak kicsit összetört telefonomat, és ha Ellie-nek is oké, akkor csinálok egy selfie-t kettőnkről, aztán utána lapátolni kezem a fagyit. Nehéz megállni, hogy ne borítsam be a számba az egészet – bár azzal azt kockáztatnám, hogy megfagyna a fejem. – Fú, de savanyú – grimaszolok, de közben meg tökre élvezem.
-Hát a csapból is ez folyik, ha franciákról van szó, de nyilván személyes tapasztalatom egy deka nincsen.-vonom meg a vállaimat.-Egyébként ja, a spanyol sokkal nyerőbb lett volna, meg talán használhatóbb is.-szorgosan bólogatok a szavaim mellé. Persze amikor nyelvet kellett választani a jó Isten nem tudta nekem elmagyarázni, hogy a francia nem a legpraktikusabb választás. Most már ez van, ebből élünk. -Én? Szerintem olyan hangerőn szoktam használni a fejhallgatómat, hogy már részben halláskárosult vagyok, úgyhogy nem kifejezetten jött át mit akart.-pillantok még egyszer a hátam mögé, hogy szemügyre vegyem a néni távolodó alakják.-Pff. Ne foglalkozz vele-sóhajtok egyet. Gondolom úgyis csak a mai fiatalok viselkedését nehezményezte, pedig most tényleg semmi rosszat nem csináltunk azon kívül, hogy bénáztunk egy szolid kört itt a járda kellős közepén. -Ohh. Hát az tényleg beszaratós pillanat lehetett. Egyébként is úgy utálom a metrót mindig tele van fura arcokkal.-forgatom meg a szemeimet, bár amikor megindul a társaság akkor nem szokott gondom lenni a tömegközlekedés ezen formájával. Meg egyébként tényleg praktikus csak szerintem van egy enyhe klausztrofóbiám.. vagy csak szimplán nem csípem, hogy nem menekülhet szabadon az ember ha beüt a baj és valljuk be New York azért tele van súlyos formákkal, akiket jobb elkerülni. -Hmm. Hát igen gyanúsan hamar sercegni fogsz a napon.. de majd jó alaposan levakolunk naptejjel hátha megúszod.-én általában egy évben egyszer égek le, az viszont szépen bebarnul és onnantól kezdve rendben vagyok. Mondjuk az is tény, hogy hiába lehetek rengeteget a napon fájdalmas utóhatás nélkül ha egyébként a bőröm sose barnul annyit mint például a pinterestes szörfös csajoknak. Hiába szólom el magam csúnyán Evie persze nem haragszik meg, hiszen tényleg nem úgy értettem, mint ahogyan félig kijött a számon. Egy angyal ez a lány. Az égre pillantva megkeresem a tekintetemmel a szivárványt. -Hahh.. tényleg.-bólogatok. Én jobban szeretem a szimplán a komor viharfelhőket. Pont így festhetünk mi is így egymás mellett. Ő a kis szivárvány, én meg a borongós eső. -Drukkolok neked egyébként. Tuti bejutsz. Jelöltél másik sulit vagy egy lapra tettél mindent?-érdeklődök kíváncsian rápillantva sétálás közben, ha már ilyen szépen elült a pánikom a megszólalásom miatt. -Segít, hogy ne bolonduljak meg teljesen.-vonok vállat az öngyújtómat kattintgatva és növelem a távolságot közöttünk, hogy ne érezze annyira a cigaretta szagát és ne az arcába füstölögjek. -Őszintén fingom sincs mi akarok lenni. Az olyan kézenfekvőnek tűnik, mert jól boldogulok a kölykökkel.-aztán lehet, hogy egy csapatnyi gyerektől, akikkel minden áldott nap meg kell birkóznom már felmásznék a falra. -Ha nem az akkor gyümölcs a Jogobellában. Nem tudom.-ötletem sincs és ez rohadt nyomasztó ám miközben mindenki más elvetemülten kergeti az álmait. -Na már megérte..-nevetek egyet és amíg ő rendel én megnézem vannak-e új ízek, hogy minek azt nem tudom.. mindig ugyanazt a kombinációt szoktam kérni. Gyorsan szívok még két nagyot a cigimből mielőtt elnyomom a közeli kuka oldalán és a hamus részbe ejtem. -Szia! Egy vattacukor, csoki mixet szeretnék kérni.-a telefonommal intézem a kártyás fizetést majd magamhoz veszem a kis pohárkát. -Esküszöm ez a szar csak attól olyan finom, hogy bogyókban adják.-vigyorgok mielőtt belekanalaznék. Apró örömök.
My soulmate is out there somewhere. Pushing a pull door..
I just know it.
★ lakhely ★ :
Yorkville, Manhattan
★ :
★ idézet ★ :
★ foglalkozás ★ :
Tanuló, babysitter
★ play by ★ :
Katie Douglas
★ hozzászólások száma ★ :
44
★ :
Re: towards home | Ellie & Evie
Kedd Május 14 2024, 22:12
to Ellie
wanna go home together?
- Tényleeeg? Nem mondod! Nem is tudtam, hogy ilyen bunkók – csodálkozom őszintén ártatlanul meg minden. – Ajjj, akkor inkább a spanyolt kellett volna választanom, ők tök lazák, meg a zenéjük is jó. Mi is van még? Német? Na arról meg inkább ne is beszéljünk – legyintek. Anyáék erőltették a franciát rám nyilván. Mikor először hallottam francia beszédet, rámjött a hányinger, szerintem már az is egy jel volt, hogy távol kellene magamat tartani tőle, de nem sok beleszólásom volt a dolgokba, mivel a szüleim fizetik a sulit, én meg a szenvedő alany vagyok. - Te hallottad, hogy mit motyogott az a néni? Nem értem, mit kell piszkálni… - forgatom a szemem, meg hátra is fordulnék, de akkor forgalmi dugót okoznék, úgyhogy ráhagyom… A hajam miatt rendszeresen szekálnak, meg egyszer a körmöm sem tetszett a metrón valakinek. Rózsaszínre volt festve és fekete anarchiajel volt a közepére rajzolva, szerintem irtó jól nézett ki. Akkor éltem a punk korszakomat, de hamar leáldozott. A helyes fiú jobb téma amúgy, de hamar tovaillan a varázsa, mert miatta viszont megfordulok, így szegény Ellie-t jól oldalba vágom a mappámmal. Nem szoktam hozzá, hogy hazafelé társaságom van. - Tiszta ciki… - pislogok Ellie-re zavaromban – Egyszer odazárt a metró, gondolhatod, hogy kicsit halálközeli élményem volt, huh – mesélek a viszonylag friss traumáról, amin még mindig nem tettem túl magamat. Néha elfelejtem, hogy szélesebb vagyok. – Ühüm – helyeselek a srácra vonatkozóan, miközben még a vállamon próbálom a helyére igazítani a félrecsúszott pántot. - Áh, én sosem unatkozom. Vagy rajzolok, vagy játszom valamit vagy akármi – vigyorodom el. – Strandolni? Az szuper ötlet, köszi! Szerintem belőlem tíz perc alatt sült csirke lesz, amilyen fehér vagyok, de egy próbát megér – nevetek a saját bénaságomon. Ez lesz az utolsó nyár, talán érdemes lenne valami olyannal tölteni, ami egy kicsit más. Lehet, hogy szórakoznom kellene, vagy valami olyat csinálni, amit még eddig nem. - Hm? Jaaa, nem gáz, nyugi – legyintek lazán. – Tökre nem úgy jött le, meg amúgy igazad van… Száni, hogy mennyire nehéz bejutni. A felvételire azért eléggé rágyúrtam, úgyhogy remélem, hogy majd nagy borítékot kapok. – Végképp semmi kedvem mást tanulni, akkor inkább világgá megyek. De igazából van egy cégem, kapok pénzt a jogdíjak után, úgyhogy ha nem vesznek fel sehová, talán akkor sem halok éhen azonnal. - Tessék? – kérdezek vissza, mert kicsit elbambultam a jövőmmel kapcsolatban. – Ja, ühüm – bólogatok egyetértőn. – Csak úgy suhannak! - A parkban jobban lehet látni a felhőket, mint a házak közt. – Nézd, ott meg szivárvány van! Awwww imádoooom – mutatok kicsit arrébb, ahol sötétebb az ég egy kicsit. Ilyenkor mindig elképzelem, hogy unikornisok is röpködnek ott körülötte. Olyan jó lenne látni egyet… Aztán megpillantom Elodie kezében a cigit. - Ezt sosem értettem, hogy mi a jó benne… - mondom egyértelműen a cigire utalva. Nem is tudom, hogy ezt most kérdezni akartam, vagy csak úgy mondani. - Aww de cuki! Óvónéni szeretnél lenni? – lelkesedem egy kicsit hangosabban a kelleténél. – Ja, de végül is érthető… Gondolom, szereted a gyerekeket. De ha nem ez, akkor micsoda? - kérdezek vissza. Bárcsak lenne nekem is más a rajz helyett, de számítógépes játékokkal egyik szakon sem foglalkoznak vélhetően, így túl sok lehetőségem nincs. Közben feltűnik a másik fagyis stand, és tök jó, nincsenek ott egyáltalán. - Nézd, itt két dollárral olcsóbb, mint a másiknál – súgom oda Ellie-nek. Bár teljesen mindegy egyébként, csak ez milyen lehúzás már, pfff. – Hello, egy citromosat kérek szépen.
A francia egy szívás. Kicsit már bánom, hogy nem németet választottam vagy spanyolt aminek talán lett volna még bármi értelme. Erősen kétlem hogy valaha eljutnék Franciaországba, meg tudtommal egyébként sem kifejezetten díjazzák a gyatra nyelvtudást.. Kanadában meg beszélnek angolul is, de ott meg rohadt hideg van szóval elég kicsi az esély arra, hogy én valaha ott töltsem az időmet. -Ezen egy kicsit helyesbítenék... egy francia még akkor is csúnyán néz, ha jól mondod. Az akcentus egyből elárul minket.-vonom meg a vállaimat nevetve. Na nem mintha ez személyes tapasztalat lenne, de hát mindenhonnan csak ezt hallja az ember. -Ugye?-vigyorgok mielőtt szúrós szemekkel méregetem viszonzásként a nénit, akit látványosan zavart a jókedvünk. Azért egy kicsit örülhetünk mi is a fejünknek így suli után nem? Vagy már ez is elrontja mások kedvét? Ezen viszont hamar túllendülök, hiszen Evie másra hívja fel a figyelmemet. -Uhhh...-nyögök egyet amikor a rajzmappától kapok egyet és egy ártalmatlannak induló pillanatból a fél katasztrófát csinálunk két pillanat alatt. -Semmi gond.-rázom a fejem mosolyogva miközben tovább indulunk. Ezt most tök burkoltan és visszafogottan elintéztük ahogy kell.. ja nem. -Ja.. ő tényleg aranyos.. bár elég sok lány legyeskedik körülötte mindig.-helyes és még rendes is. Vagy legalábbis annak tűnik aztán a fene sem tudja.. általában ez a kombináció azt sejteti, hogy valami gond azért biztosan van a háttérben. -Ez tök jó.-biztosan kellemes lehet egy összetartó család, ahol így segítik egymást az emberek.-Hát te sem fogsz unatkozni az biztos. Ha kell egy kis kikapcsolódás majd csörgess meg aztán elugorhatunk strandolni egyet vagy valami.-mondanám, hogy jöjjön velem bulizni, de emlékeim szerint még soha nem futottunk ilyen helyen össze, úgyhogy nem gondolom, hogy az az ő világa lenne. -Pfff a Holdra is könnyebb eljutni, mint felvételt nyerni a Juilliardra...-sóhajtok egyet mielőtt észbe kapnék. -Mármint ne haragudj nem úgy értettem, hogy te esélytelen vagy.. sőt, szerintem ha valakinek akkor neked tuti ott a helyed... csak.. bocsi.. tényleg csak fosul jött ki... azt akartam mondani a bunkó megfogalmazásommal, hogy ott elég durvák a számok.. tudtommal.-mentem a menthetőt amennyire ez még lehetséges, mert egyébként tényleg nem egy paraszt akartam lenni kivételesen. -Tök szépek ma a felhők, nem?-pillantok a fejünk felett elsuhanó kis fehér pamacsokra a kék égen, hogy nagyon gyorsan másra tereljem a szót. -Oké menjünk tovább.-bólogatok és a nagy stresszre, hogy ilyen hülye voltam elő is szedem a cigimet a táskámból. -Óvodapedagógus szakra jelentkeztem az NYU-ra.. de ahogy most kinéznek a jegyeim.. gyakorlatilag esélytelen. De nem gond, mert úgysem voltam benne biztos, hogy az lesz a legtökéletesebb választás.-talán az lenne a legjobb, ha nem vennének fel és lenne egy évem rendet tenni az életemben. Már amennyire ez egyáltalán lehetséges.
My soulmate is out there somewhere. Pushing a pull door..
I just know it.
★ lakhely ★ :
Yorkville, Manhattan
★ :
★ idézet ★ :
★ foglalkozás ★ :
Tanuló, babysitter
★ play by ★ :
Katie Douglas
★ hozzászólások száma ★ :
44
★ :
Re: towards home | Ellie & Evie
Hétf. Május 13 2024, 17:25
to Ellie
wanna go home together?
Csak egy kicsit van szar kedvem a francia dolgozat eredménye miatt, így a fagyi tökéletesen jó megoldás lesz arra, hogy elfeledtesse velem – legalábbis egy rövid időre, míg hazaérek. Otthon úgyis kapok majd érte, hogy „megint nem tanultál semmit” meg „nehogy azt hidd, hogy a rajzolásból meg lehet élni” meg satöbbi szövegeket. Hiába jött be az instás-dolog a rajzokkal, rossz jegyek esetén kapok lelkifröccsöt. - Oké – bólintok a fagyi ötletére nagy lelkesen, teli vigyorral az arcomon. A francia dolgozat Ellie-nek sem tetszett kifejezetten, de tuti, hogy neki jobban sikerült. Úgy tűnik, neki jobb érzéke az ilyenekhez. Én tökéletesen elvagyok azzal a tudással, amim van, meg szerintem nem az iskolapadban fogok tökéletesen megtanulni egy idegen nyelvet. Néha még Sarah-val is szoktunk beszélni franciául – aki kanadai -, és még egyszer sem mondta, hogy reménytelen eset lennék, de lehet, hogy csak jó fej akar lenni, hmmm. - Az is egy jó téma – villatok Ellie-re egy határozottan erőltetett vigyort, szemléltetve, hogy mennyire - nem - kedvelem a nyelvtant. – De úgysem fog senki beszólni, ha rosszul mondod, én ezzel nyugtatom magam – legyintek. – Áááá tényleeeg, ez sokkal jobb – vihogok a „nem tudom” hallatán. Jesszus, az a néni de furán néz, aki jön szemben… Oké, most lehet, hogy túltoltam kicsit. - Hát ő ott – fordulok én is Ellie-vel, ennek eredményeképp a rajzmappámmal tökéletesen oldalba csapom szegényt, meg egy kicsit közlekedési dugót is okozok ezzel a manőverrel a szembejövők helyzetét megzavarva. – Jaj, ne hari – vakarom meg a fejemet zavartan. – Asszem Henry a neve. Milyen cuki már – vigyorgok. Egyszer hallottam, hogy róla beszéltek lányok a folyosón. Szeretem nyitva tartani a fülemet, jó képben lenni a dolgokkal. - Ez tök jól hangzik! – lelkesedem. - Legalább nem uncsizol otthon… A tesóm is folyton szív az unokahúgom miatt, én is szoktam babysitterkedni náluk, ha úgy alakul – és egész gyakran van így, bár én nem bánom, szuperül elvagyok, de azért arra nem adnám a fejem, hogy más gyerekével szívjak, az biztos. – Nekem? Öhm, hát, van három mesém, amit szeptember végéig meg kell rajzolnom, szerintem azzal fog telni az egész nyaram… - vonom meg a vállamat. – Ja, hát nem túl izgi, de én nagyon élem – főleg, mivel pénzt is kapok érte, úgyhogy ezzel megúszom a klasszikus nyári munkákat. – Meg az egyetemre is készülni kellene valamennyire, jó lenne nem beégni már az első héten… - fú, ez eléggé stréber duma, távol álljon tőlem, jajj! -… ez gondolom majd annyi lesz, hogy rajzolok. Úgy beszélek erről, mintha már biztos lenne, hogy felvesznek. Az a helyzet, hogy eléggé bizakodó vagyok, mert a felvételi nem volt vészes. - Te hová jelentkeztél? Én nagyon remélem, hogy bejutok a Juilliardra a rajz szakra, mert tuti, hogy a kardomba dőlök, ha valami üzleti suliba kell mennem helyette – forgatom meg a szemeimet. Közben megérkezünk az ice ’n’ go standhoz, ami a park bejáratának közelében van és sor kígyózik előtte. – Szerintem keressünk egy másikat, ott talán nem lesznek ennyien – javaslom.
-Semmi gond.. létezhetnék én is úgy, hogy közben nem feledkezem meg totál a külvilágról.-Evietől már megszoktam, hogy nem kifejezetten visszafogott, de nekem ezzel személy szerint semmi problémám, hiszen egyébként a hangerőt én is nehezen tudom sokszor szabályozni. Szívesen megkérdezném, hogy segítsek-e valamit hozni, de úgy tűnik már megvan a kis rendszere, ezt pedig nem szeretném felborítani. Meg nem tűnik úgy, hogy nehezek lennének a dolgai, csak mindennek meg kell találnia a helyét. -Hát ezt sürgősen orvosolnunk kell!-ingatom meg a fejemet rosszallóan. Én igazából sokszor még télen is fagyizok.. főleg amikor Tanaval szívunk... apa pedig természetesen a világbéke érdekében mindig tart legalább egy dobozzal a fagyóban. Mondjuk a közelébe sincs egy jó bogyós fagyinak. -Nekem inkább a főnevek nemével gyűlt meg a bajom... az olyan, hogy be kell seggelni és mostanában erre nem sok időt szántam. Bár ettől a millióféle ragozástól is szaladgál a hideg a hátamon.-és hiába van letöltve egy alkalmazás a telefonomba, amibe csak be kell ütni az alapigét és feldob minden lehetséges verziót, annyi lehetőségem nem volt puskázni, hogy hármasnál jobbat összecsaljak magamnak. Mondjuk jobb, mint a semmi. Nem szeretném pont az utolsó évemet megismételni. -Azzal a mondattal tényleg mindent meg lehet oldani.-horkantva nevetek fel.-Mondjuk én az esetek többségében a 'Je ne sais pas.'-val orvosolom a helyzetet.-vonom meg a vállaimat. -Mi? Ki?-még csak nem is próbálom burkolni, hogy hátranézek a srácra, de addigra már kicsit sem a mi irányunkba áll a feje. -Ááááhh.. nem hiszem, hogy engem nézett. Vagy ha igen, akkor maximum azt, hogy mennyire kócos vagyok.-újra irányba fordítom az arcomat, még az kellene, hogy a nagy nézelődés közben nekimenjek valakinek vagy valaminek. Kérdésére kissé tanácstalanul elnyílnak a szemeim. -Kettőt és könnyebbet.-sóhajtok egyet.-Nem tudom még. Ahogy magamat ismerem otthon fogok punnyadni, vagy dolgozgatok... babysitterkedni szoktam és nyáron extrán nagy igény van erre amikor a szülők nem tudnák hova tenni a kölyköket két tábor vagy nagymamázás között. Gondolom sokat lógunk majd Tanaékkal, Eddievel, bulik egymás hátán..-legalábbis remélem, hogy lesz rám idejük, bár nem akarok rájuk akaszkodni teljesen. Gondolom anyám majd bepróbálkozik, hogy legyek nála néhány napot, amit bármi áron szeretnék elkerülni. -Na és neked mi a terv?-érdeklődök kíváncsian.
My soulmate is out there somewhere. Pushing a pull door..
I just know it.
★ lakhely ★ :
Yorkville, Manhattan
★ :
★ idézet ★ :
★ foglalkozás ★ :
Tanuló, babysitter
★ play by ★ :
Katie Douglas
★ hozzászólások száma ★ :
44
★ :
Re: towards home | Ellie & Evie
Vas. Május 12 2024, 21:14
to Ellie
wanna go home together?
Mielőtt elindulnék, dobok apának egy üzit, hogy ne keressen a lépcsőn, majd otthon megtalál, ha hazaér, remélem, hogy nem fog senki elrabolni vagy valami, sosem lehet tudni ebben a városban. Amint összeszedem magam, nagy lelkesen odakiáltok Ellie-nek, együtt voltunk az imént francián. Azt hittem, hogy már hazament mindenki, ilyenkor mindig én vagyok az utolsó, ha megvárom apát, de így tök jó, ha legalább egy darabon tudunk együtt menni. - Bocsiii – szabadkozom, szegényre ráhoztam a frászt, azt hiszem. Hajlamos vagyok egy kicsit hirtelen sok lenni. – Juhúú, szuper, csak összeszedem magamat – mondom, miközben magamra aggatok mindent is. Már csak a Nikonom hiányzik a nyakamból és akkor tényleg olyan lennék, mint egy karácsonyfa. A hajam ugyan lófarokba van – volt - fogva, de túlságosan is rövid ahhoz, hogy normálisan össze tudja tartani a hajgumi, így már ott tartok, hogy az összes babahajamat az arcomba fújja a szél, és így próbálok Ellie-re pillantani. Amennyire tudom, a fülem mögé hajtom a kósza hajszálakat, de egy ponton túl inkább úgy döntök, hogy elengedem a dolgot és kivarázsolom a rózsaszín hajgumit, majd a csuklómra húzom. A héten már elhagytam néhányat, ez legalább túlélte a napot. - Aha, szuper ötlet! Egy citromosat most én is be tudnék tolni – vigyorgok rá. – Idén még nem is ettem fagyit – döbbenek rá hirtelen, pedig már mindjárt vége a tavasznak is. Néha tényleg úgy érzem, hogy egy barlanglakó vagyok. Amikor azt hiszik a szüleim, hogy tanulok a szobámban, de helyette inkább játszom valamit vagy rajzolok. Tök jó, mert ezek olyan dolgok, amiket nem látnak. Persze, lehetne annyi eszem, hogy a saját érdekemben legalább a dolgozatokra készülni kellene, de valahogy mindig találok helyette valami érdekesebbet. - Ne is mondd… ez tényleg egy rémálom volt. Nekem ezek az „egészítsd ki a hiányos mondatot” meg a „tedd sorrendbe a bekezdéseket” izék nem mennek… szerintem mikor ehhez osztottak észt, én nem álltam sorba, vagy nem tudom, de örülnék, ha normális dolgokat kérdeznének legalább… - puffogok. – Szerintem én ezek nélkül is szuperül elboldogulnék, ha beszélni kellene… - magyarázom. – Akkor meg főleg, ha bevetem az örök klasszikus voulez-vous coucher avec moi?-t – vigyorgok Ellie-re, miközben sétálok mellette, majd észreveszek egy srácot, amint ott ácsorog a kerítés mellett és feltűnően felénk néz. Nyilván nem engem… Amikor egy kicsit távolabb vagyunk már, kitör belőlem a kérdés: - Láttad te is, hogy nézett téged?– pillantok jelentőségteljesen Ellie-re. Hát, csinos lány, jóhogy megnézik a srácok. - Asszem, ő is végzős, matek szakos. Én mindig is a nyomi művész csaj voltam, akit nem nagyon néztek meg a fiúk, pedig szerintem tuti, hogy vannak tőlem csúnyább lányok is, de hát ezt dobta a gép. Séta közben néha azért kicsit összébb kell húznom magamat, az embereket pont nem érdekli, hogy túlméretes vagyok. - Tudod már, hogy mit fogsz csinálni a nyáron? – érdeklődöm.
Az idő mostanában vagy csiga módjára vánszorog vagy úgy csúszik ki az ujjaim közül, mintha soha nem is tartottam volna igazán a markomban és elszalad mellettem. A jegyeim... hagyjuk is. Jó tanuló voltam. Csak néhány tárgy mellett szerepelt négyes év végén a bizonyítványomban. Most viszont küzdök, mint malac a jégen, hogy legalább egy közepes átlagot tartsak, ami valljuk be gyakorlatilag semmire sem lesz elég.. mondjuk nem is kifejezetten van célom, hogy mit kezdenék az életemmel, így gyakorlatilag nincs meg fejben, hogy mihez nem elegendő a jelenlegi teljesítményem, de ettől függetlenül biztosan nem az. A hármas francia dolgozatot a táskámba gyűröm, apa úgysem kérdez majd rá, így nem kell majd megmutatnom neki szóval mindegy milyen állapotban juttatom haza. Igazából azt sem tudom minek cipelem az otthoni kukáig, de most már lusta vagyok, hogy még egyszer előkotorjam és már itt a szemétben végezze. Egy halk sóhajjal túrok a hajamba, hogy az arcomból hátrafésüljem a rakoncátlan tincseket, legalább addig lássak már amíg a lépcsőkön lejutok. Semmi kedvem mindenki szeme láttára megcsókolni a járdát. Épp a fülhallgatót próbálom előtúrni a zsebemből, amikor egy hosszú sziaaaaa üti meg a fülemet én meg összerezzenek Evie eltéveszthetetlen hangjától. -Baszki... majdnem összepisiltem magam.-nevetek fel és a kérdését hallva már nem is szenvedek tovább, hogy valahogy zenét varázsoljak a fülembe. -Persze. Menjünk.-bólogatok nagyokat miközben várok néhány másodpercet, hogy elő, dobogó szívű karácsonyfát csináljon magából a holmijával. -Mmm.. eszünk egy ice 'n' go-t? Egész nap rá volt faszulva az agyam.-kérdezem. A Central Parkban árulnak néhány helyen és simán útba tudjuk ejteni az egyiket, ha neki is van kedve. Egyik kezemmel a táskám pántjába kapaszkodok, a másikat a zsebembe csúsztatom miközben sétálunk. Jól esne rágyújtani, de szeretnék egy kicsit messzebb érni a sulitól mielőtt ilyesmire vetemednék. -Ez a francia doga egy rémálom volt, nem? Borzasztó, hogy még az érettségi előtt is így szívatnak minket...-forgatom meg a szemeimet, mintha nem a felkészültségemmel lett volna a probléma.
My soulmate is out there somewhere. Pushing a pull door..
I just know it.
★ lakhely ★ :
Yorkville, Manhattan
★ :
★ idézet ★ :
★ foglalkozás ★ :
Tanuló, babysitter
★ play by ★ :
Katie Douglas
★ hozzászólások száma ★ :
44
★ :
towards home | Ellie & Evie
Vas. Május 12 2024, 17:39
to Ellie
wanna go home together?
Csüggedten ülök a suli előtti lépcsőn és a kezemben tartom az elégtelen dolgozatot, amit franciából írtam a múlt héten; most osztották ki az utolsó óra végén és még nem volt kedvem a táskámba tenni. Nem kecsegtet túl sok jóval az évvége, de abban bízom azért, hogy kettessel valahogyan minden tárgyból majd átcsusszanok, ha egy kicsit megerőltetem magam, még talán a hármast is össze tudom hozni. Valahogy sosem kötöttek le ezek a dolgok, bár a nyelvismeret igazából egy hasznos skill lenne, de nem tehetek róla, hogy mindent is szívesebben csinálok a tanulás helyett. Azon tűnődöm, hogy vajon, ha összegyűröm a dogát, akkor a lépcső aljánál levő kukába bele tudok találni vele? Anya kiakadna, ha eltüntetném a bizonyítékot, úgyhogy inkább el is vetem ezt az ötletet azonnal, meg szerintem kellőképp ügyetlen vagyok ilyesmihez és mellé esne, onnan felszedni meg rém undi lenne. A telóm betört kijelzőjére pillantok, várom, hogy apa jöjjön értem, azt mondta, hogy együtt megyünk haza. De már eleve fura, hogy arról sem küldött üzit, hogy elindult volna, pedig mindig szokott. Tuti, hogy megint tárgyaláson van és nem tud eljönni időben… Eldönthetem hát, hogy inkább dekkolok itt a lépcsőn vagy rászánom magam és elindulok haza gyalog meg metróval, vagy csak gyalog. Utálom, amikor a metrón a sok ember összenyom, meg nem férek el a rajzos mappámmal, ami kis túlzással majdnem akkora, mint én. Van rajta ilyen tök praktikus pánt, amivel a vállamra akaszthatom, mint egy táskát. Felállok, majd lesöpröm a lépcső porát a szoknyámról, aztán egy utolsót pillantok a telefonra, amely továbbra is azt mutatja, hogy apa nem keresett, így hát elsüllyesztem a táskámba. Mármint a telefont, nem apát. A papírt meg begyűröm az egyik oldalzsebbe, meg sem érdemli, hogy összehajtsam. Eközben pillantom meg Ellie-t. - Sziiiiiaaaaa! Megyünk együtt? Arra gondoltam, hogy gyalog megyek – csicsergem Elodie-nak, miközben átveszem a táskám pántját a vállamon, a másikra pedig felakasztom a rajzos mappát. Kicsit sem nézek ki málhás szamárnak. De még mindig jobb, mint Harriettnek a nagybőgő… szegény csaj… abba a tokba még én is simán beférnék kétszer.