Őszintén örülök annak, hogy Juliet itt van. Eddig fel sem fogtam, hogy mennyire szükségem van látogatókra. Ha van itt velem valaki akkor újra remény csillan fel bennem, hogy még nem vagyok teljes mértékben elszakadva a külvilágtól és van esélyem visszatérni. Persze sok pénz ki esik így most, hogy nem vagyok képes dolgozni, de tudom azt, hogy most erre van szükségem. Egyáltalán nem érné meg az, hogy esetleg elmegyek egy fotózásra, de közben folyamatosan rettegnék. Nem tudnék oda figyelni a munkára és ez valószínűleg az arcomon is látszódna. Eddigi társaságom egyedül Aubrey volt a rendőrök közül, akivel elkezdtem szorosabb viszonty ápolni. Persze senki sem tudhatja, hogy alakul valami köztünk mert akkor elvileg rögtön levennék az ügyről azt pedig egyikünk sem szeretné. Jó érzés az, hogy belsőbb információkat megtudhatok a nyomozás folyamatáról. Tudom ezáltal pedig azt, hogy a rendőrségnek jelenleg 2 gyanúsítottja van a listájukon, és be kell majd mennem szembesítésre. Remélem tényleg elkapták az igazi elkövetőt, mert már nagyon hiányzik a régi életem. Hiányoznak a barátaim, a munkám, minden. Miután Juliet mondta, hogy most nem kér semmit, leülök mellé a kanapéra és figyelmesen hallgatom a lányt. Látszik rajta, hogy őszintén sajnálja azt amin jelenleg keresztül megyek. Érzem a kisugárzásán, hogy tényleg szeretne segíteni rajtam, nekem pedig engednem kell ezt. Ha sosem engedem, hogy segítsenek rajtam akkor sosem fogok tudni kimászni ebből a hatalmas gödörből amiben jelenleg benne vagyok. Muszáj kimozdulnom, mert begolyózok, ha még nem tettem volna ezt meg. A saját árnyékomtól is félek jelenleg, de a merénylő pont ezt akarta elérni, hogy még a saját házamban is rettegjek. - Régen én sem igazán hittem abban, hogy egy agytúrkász tud segíteni a problémákon, de annyira elkezdtem begubózni, hogy muszáj volt segítséget kérnem. És az űléseink tényleg segítenek a lelkemen, szóval egy pillanatig nem bántam meg, hogy volt elég erőm segítséget kérni. – magyarázom el neki, hogy én is eléggé szkeptikus voltam a pszichológusokkal kapcsolatban, de tényleg tudnak segíteni. - Az a baj, hogy hiába próbálok türelmes lenni önmagamhoz, csak az jár a fejemben, hogy mennyi munkám esik ki így, hogy nem vagyok képes kimozdulni...az egyik hang a fejemben folyamatosan mondogatja, hogy szedjem össze magam és mozduljak ki, de a másik hang aki a félelemért felelős, sokkal erősebb... – szerintem a lány az első akinek képes vagyok ilyen mély érzésekről beszélni. Ha jól emlékszem még Aubrey-nak se mondtam el, hogy mik szoktak a fejemben járni. Kedvesen elmosolyodok reakcióként arra a mondatára, hogy bármikor felhívhatom őt. - Megvan a számod igen, és nagyon aranyos vagy, hogy ezt felajánlod, de nem szeretnélek az éjszaka közepén zavarni. Azért, mert én nem tudok aludni, te még kipihenheted magad. – kedvesen mosolygok és pár pillanatra a lány társaságában el is felejtem a félelmemet. - Jóó, rávettél, menjünk. – mondom nevetve és a fejemet fogom. El se hiszem, hogy ebbe most én tényleg belementem. Kifogok mozdulni a házból. Ez óriási előre lépés az állapotomat tekintve.
better than all the rest. better than anyone, anyone i've ever met and i'm stuck on your heart, i hang on every word you say. well, tear us apart, baby, I would rather be dead.
Azokban a röpke pillanatokban amikor megadatik a szabadság az ember arra vágyik, hogy ne legyen szabad testestül-lelkestül tartozni akar valakihez.
★ foglalkozás ★ :
modell
★ play by ★ :
palvin barbara
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
30
★ :
Re: Wanna talk about it? Kendra & Juliet
Hétf. Szept. 02 2024, 19:52
real queens fix each other's crowns
Én már azt totális sikernek könyvelem el, hogy Kendra fogad engem. Az előszobában megszabadulok a cipőmtől, hogy ne hordjam be az utca koszát az otthonába és követem őt a nappaliba. Figyelmesen hallgatom minden szavát, miközben helyet foglalok mellette hagyva némi teret kettőnk között és félig felé fordulva figyelem arcának minden rezdülését. -Ohhh.. hát remélem tényleg a segítségedre leszek.-mosolygok rá kedvesen.-Az pedig nagyon szuper, hogy van segítséged. Sokan nem szeretnek szakemberekhez fordulni, pedig tényleg rengeteget tudnak előremozdítani a folyamaton. Ezek szerint neked meg tényleg sikerült egy jót kifognod. Nagyon örülök.-tényleg fontos, hogy valaki olyan vezesse végig ezen az úton, aki érti a dolgát, hiszen ellenkező esetben még ennél is komolyabban sérülhet a lelke, mert elveszhet a reménytelenség érzetében. -Esetleg egy kicsit később, de köszönöm.-bólintok hálásan a felajánlásra. Fel szeretném neki ajánlani, hogy mozduljunk ki együtt, hátha van kedve ilyesmihez, de majd meglátjuk. Sokan azt mondják, hogy egy szívtelen dög vagyok és ez igaz is egészen addig, amíg elő nem csalják valahogyan a szelídebb énemet. A történtek mellett pedig tényleg nem tudtam elmenni szó nélkül... így kerültem ide. Teljes megértés tükröződik a szemeimben, amikor mesél arról, hogy jelenleg milyen démonokkal küzd. Sajnálom szegényt, hiszen tényleg egy végtelenül bájos lány és tényleg nem érdemelt ilyen traumát... már nem mintha más megérdemelné, de ő tényleg nem szolgált ilyen leckére az élettől. -Nagyon sajnálom, Kendra. Próbálj meg tényleg türelmes lenni magaddal, idővel halványulni fog majd és egyre több éjszakát tudsz majd átvészelni. Ha pedig úgy érzed, azt hiszem megvan a számom neked, de ha nincs szívesen megadom és konkrétan bármikor megcsörgethetsz. Akár az éjszaka közepén is néhány megnyugtató szóért.-pillantok rá biztatóan. Biztosan nem én vagyok az egyetlen, aki ezt felajánlotta, de ha mégis, akkor legalább valaki megtette. -Tényleg nem tudom elképzelni, de megértem, hogy szükséged van egy kis szünetre a külvilágtól. Apró lépések. Ez a legfontosabb. Kimehetünk a boltba is a rendőrrel venni egy üveg bort és jövünk is vissza. Mármint ha nem szedsz olyan gyógyszereket esetleg amik ezt kizárják. Nem erőszak... csak egy ajánlat.-próbálkozom egy kicsit, de persze megértem, ha nem él a lehetőséggel.
Bevallom őszintén örülök Juliet érkezésének. Muszáj valakinek kirángatnia engem ebből a letargiából, mert tényleg 0-24 csak a szobámban kuksolok és nem megyek ki sehova. Néha még a kertembe is nehezemre esik kimenni, pedig tényleg csomó rendőr őrzi a házat. Régen imádtam a kertben időzni: imádom a medencét és a jakkuzzit, rengeteg gyönyörű virágom van. Imádtam kertészkedni is, vagy csak reggelente kint ülni a teraszon egy finom kávéval és csodálni a kertet amibe tényleg nagyon sok időt és munkát fektettem bele. Most pedig...mindent elvett tőlem az a bizonyos illető. Még a saját házamban is félek. Éjszaka is amikor kimegyek a mosdóba vagy lemegyek a konyhába egy pohár vízért, felkapcsolom az összes lámpát, aztán pedig sietek vissza a szobámba. Leteszem a kaputelefont majd elsétálok az ajtóhoz, hogy ott várjam a lányt. Nem akarom, hogy eltévedjen, mert azért elég nagy a ház meg a kert is. Miután beengedtem intek neki, hogy kövessen és bemegyünk a nappaliba. Ott található egy nagy kanapé, plazma tv, dohányzó asztal, nasik, bár nem sok időt szoktam itt tölteni mostanában. Egyedül talán a szobámban érzem biztonságban magamat, jól bebugyolálva magamat a meleg és puha takarómmal. - Igazából örülök, hogy itt vagy, mert legalább van esély arra, hogy sikerül kirángatnod ebből a melankólikus állapotomból. Jár hozzám pszichológus is, egész jók az üléseink, kedves nő, szeretek vele beszélgetni. – mondom kedvesen miközben leülök a kanapémra. - Apropó, kérsz kávét vagy valamit inni? – kérdezem kedvesen és halványan mosolyogva. Igyekszem jó vendéglátó lenni, meg nem szeretném, hogy szomjazzon itt nekem. Kajám viszont nem nagyon van, mert rendelni szoktam. Mostanában nincs lelki erőm elmenni bevásárolni és itthon főzni. Ha van is nagy bevásárlás akkor az egyik rendőr kísér el vagy egyik barátnőmet kérem meg, hogy hozzon nekem pár dolgot. - Igazából azóta a nap óta mikor behunyom a szemem, rémálmaim vannak...mindig arra riadok fel, hogy sikerült lelőnie és meghaltam... – majdnem minden éjszaka ziháltan ébredek fel és pár pillanatig azt sem tudom, hogy hol vagyok. Kell pár perc mire eszembe jut, hogy ez csak egy rémálom volt. Egy valóságos rémálom… - Jó ötlet lenne meg minden, de az eset óta nem merem kitenni a lábam a házból...pedig el sem tudod képzelni, hogy mennyire hiányzik a régi életem. – tekintetem és az arcom is elszomorodik. Tényleg hiányzik minden.
better than all the rest. better than anyone, anyone i've ever met and i'm stuck on your heart, i hang on every word you say. well, tear us apart, baby, I would rather be dead.
Azokban a röpke pillanatokban amikor megadatik a szabadság az ember arra vágyik, hogy ne legyen szabad testestül-lelkestül tartozni akar valakihez.
★ foglalkozás ★ :
modell
★ play by ★ :
palvin barbara
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
30
★ :
Re: Wanna talk about it? Kendra & Juliet
Vas. Aug. 11 2024, 21:47
real queens fix each other's crowns
Sokáig vívódtam, hogy felkeressem-e tényleg. Az is eszembe jutott, hogy írok neki az egyik közösségi platformon, de azt mérhetetlenül személytelennek éreztem volna és abban is biztos voltam, hogy tele van a postaládája az ismerősei üzeneteivel. Talán itt sem kellene lennem, mégis valahol szerettem volna megadni neki az esélyt a számára, hogy beszéljen valakivel, aki ott volt, hiszen még nekem is megrázó élmény volt az egész, így el sem tudom képzelni, hogy ő milyen lelkiállapotban lehet. Igazából egy udvarias elutasításra számítottam tőle, de mégis úgy dönt, hogy beenged, így abszolút kellemesen csalódtam. -Rendben, megyek.-válaszolok és belépek a kapun. A rendőrön nem jutok át olyan gyorsan, hiába mondom neki, hogy Kendra beengedett. Igazából nem tart fel sokáig, gyorsan felveszi az alap adataimat és utána már elenged, hogy mehessek a dolgomra. Kendra már az ajtóban vár rám, amikor végre odaérek.Nem lépek túl közel hozzá, nem próbálom sem megölelni, sem megpuszilni, se semmi hasonló. Egyrészt nem ismerjük egymást annyira, hogy ilyen bátran belemásszak az arcába, másrészt nem tudhatom, hogy most miként viszonyul az emberek közelségéhez. Nem akarok tolakodó lenni vagy megijeszteni vagy bármi ehhez hasonló. -Szia.-köszönök neki végül egy biztató mosollyal.-Köszi, hogy beengedtél... igazából már jó pár napja agyalok, hogy meglátogassalak-e, nem akartam megzavarni a gyógyulásod, de mindenképp meg akartam kérdezni, hogy akarsz-e beszélgetni a történtekről... persze nem erőszak, ha egy kis társaságnak örülnél el tudom simán kerülni a témát...-valószínűleg sokan nem érhetik, hogy mennyire borzasztóan ijesztő volt a helyzet. Tényleg nem sokon múlott, hogy ennél is nagyobb katasztrófa legyen annak a napnak a vége. Ahogyan a legtöbb ember, úgy én is csak filmeken láttam hasonlít, de gondolom mondanom sem kell, hogy közelében sem volt a valóságnak. -Van kedved kimozdulni? Elmehetnénk inni egy teát... vagy egy kávét... enni egy sütit... bármit amihez hangulatod van..-ajánlom fel neki. Egy két háztömbön belül is vannak szuper helyek, szóval még csak messzire sem kellene mennünk, ha ilyesmire nyitott.
Amióta jár hozzám pszichológus azóta azért jobb állapotban vagyok, bár nem teljesen érzem még rendben magam. Fogalmam sincs, hogy vajon mennyi időre lenne szükségem, hogy feldolgozzak egy ilyen traumát. Legnagyobb gondom az, hogy a munka nem vár meg, sajnos – vagy nem sajnos - ,de nélkülem is mennek tovább, nemsokára kezdődik a Divathét én pedig jelenleg a házamat se merem elhagyni, nemhogy még akkor több ezer ember előtt vonuljak végig védtelenül ahol bárki és bármikor bántani tud engem. Sajnos a rendőrség továbbra sem jutott előrébb, nem kapták el még csak a gyanúsítottat se, ez pedig csak továbbtáplálja az amúgy is eléggé nagy félelmemet és az agorafóbiámat. Hiába vannak rendőrök a ház előtt még így is kulcsra zárok mindent és alvás előtt átnézem az összes ajtót és ablakot. Mondhatni eléggé megszállott lettem az utóbbi időben a baleset óta. Épp vacsorát készítek a konyhában amikor meghallom a kaputelefon csörgését. Nem tudom, hogy ki lehet az hiszen Ms. Riggs-el nem beszéltünk meg mára találkozót és nem is várok senkit, ígyhát nagy érdeklődően sétálok oda a telefonhoz és felveszem majd beleszólok. Halványan dereng valami a lányról. Egy Victoria Secret’s eseményen voltunk és ő készítette a hajamat meg a sminkemet is. Tényleg jó munkát végzett, ügyes volt. Viszont mikor felhozza a merénylet napját, kiesik a telefon a kezemből és lefagyok. Újra átélem a dolgokat, de sikerül hamar visszarángatnom magam a valóságba, majd felveszem a földről a telefont és beleszólok. - Szia. Persze, gyere csak be. Mond kint a rendőrnek, hogy beengedtelek és akkor nem fog akadékoskodni. – mondom, majd megnyomom a kapunyitónak a gombját és kinyitom a bejárati ajtót is, ott várok a lányra. Hm, friss levegő...nem is tudom mikor éreztem utoljára. Ez az első alkalom, hogy ennyire kimerészkedtem a levegőre, szóval ezt eléggé nagy előrehaladásnak könyvelem el magamban.
better than all the rest. better than anyone, anyone i've ever met and i'm stuck on your heart, i hang on every word you say. well, tear us apart, baby, I would rather be dead.
Azokban a röpke pillanatokban amikor megadatik a szabadság az ember arra vágyik, hogy ne legyen szabad testestül-lelkestül tartozni akar valakihez.
★ foglalkozás ★ :
modell
★ play by ★ :
palvin barbara
★ szükségem van rád ★ :
★ hozzászólások száma ★ :
30
★ :
Wanna talk about it? Kendra & Juliet
Szomb. Júl. 20 2024, 12:24
real queens fix each other's crowns
Az elmúlt napokban változtattam a jól megszokott útvonalamon, amin hazafelé szoktam járni. Apró kitérő csupán, de valamiért szükségesnek éreztem. Nem ismerem túl jól Kendra-t, az igazat megvallva csupán egyetlen alkalommal beszélgettünk úgy ténylegesen. Nem volt benne semmi mélyreható, sem lényeges, csak egy könnyed csajos csevej, amíg a haját és a sminkjét készítettem. A többi alkalommal, amikor láttam egy szia-szia köszönéssel elszaladtunk egymás mellett, hiszen mindketten dolgoztunk és ő pont nem azon modellek egyike, akikkel nekem dolgom volt. Az utolsó találkozásunk, ha egyáltalán lehet annak nevezni mély nyomott hagyott bennem, de közel sem annyira, mint benne. Ő talán nem is tudja, hogy jelen voltam, amikor rálőttek.. sőt.. ebben majdnem teljesen biztos vagyok. Nem akartam őt zavarni, mégis valamiért kötelességemnek éreztem, hogy azon túl, hogy a rendőrségen elmondtam mindent, amit láttam, néha ránéztem. Nem időztem soha sokáig a járdán, épp csak megálltam egy-két percre miközben telefonon intéztem az ügyes-bajos dolgaimat, amikre napközben nem volt lehetőségem mielőtt tovább indultam volna. Nem akartam őt megijeszteni, hiszen előbb vagy utóbb feltűnt volna neki, hogy valaki minden este ott áll. A mai napon éreztem úgy, hogy eljött az idő arra, hogy ténylegesen felkeressem, hiszen aránylag korán végeztem, így nem az esti órákban zavarom. Kezdeti határozottságom ellenére szükségem volt néhány percre mielőtt a kaputelefonon beütöttem volna a kódját. Türelmesen vártam, amíg a falra szerelt készülék berregve jelezte, hogy várakoznom kell a másik fél reakciójára. Vettem még egy mély levegőt, még pont jókor mert hamarosan csend lett. -Szia Kendra. Julie vagyok. Juliet Denoir. Én sminkeltelek egyszer.. én csak csak azért jöttem mert..... Én ott voltam aznap és csak szerettem volna megkérdezni, hogy akarsz-e beszélgetni. esetleg.-ajánlom fel neki a lehetőséget, de igazából azt is megértem, ha semmi kedve ahhoz, hogy lejöjjön vagy éppen felengedjen. Csak tippelni tudok, hogy mennyire megviselhette, ami vele történt, így semmiképpen sem szeretnék tolakodó lenni vele szemben. Ha valaki, akkor én megértem a magánszféra szentségét, főleg ilyen nehéz élethelyzetben.